ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

03 жовтня 2016 р. Справа № 902/727/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю;

відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

до:Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз збут" (пров. Щорса, буд.24, м. Вінниця, 21012)

про стягнення 8 044 266,48 грн.

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз збут" заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 15-701-Н від 30.06.2015 року в загальному розмірі 8 044 266,48 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного 30.06.2015 року договору купівлі-продажу природного газу № 15-701-Н позивачем протягом липня-грудня 2015 року поставлено відповідачеві природний газ на загальну суму 575941360,18 грн.. За умовами п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. В порушення взятих на себе зобовязань відповідач не вчасно проводив розрахунки за поставлений природний газ.

Неналежне виконання зобовязань за договором призвело до звернення до суду з даним позовом та нарахування штрафних санкцій обумовлених договором, а саме: пені - 6722438,87 грн., інфляційних втрат 877421,77 грн. та 3% річних 444405,84 грн..

Ухвалою суду від 25.08.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/727/16 з призначенням до розгляду в судовому засіданні 15.09.2016 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

13.09.2016 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що відповідачем основний борг погашений в повному обсязі, а нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних суперечить вимогам ст.ст. 611, 612, 625 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України, оскільки таке нарахування проведено на заборгованість по оплаті газу, оплаченого в порядку, передбаченому спільними протокольними рішеннями.

В судовому засіданні 15.09.2016 року оголошено перерву до 03.10.2016 р.

На визначену судом дату з'явились представники сторін. Представник позивача підтримав позов в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, наведених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач, за договором Продавець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз збут" (відповідач, за договором Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 15-701-Н (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ, на умовах Договору.

Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (п. 1.2. Договору).

Продавець передає Покупцеві у період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 228181,000 тис.куб.м.. Обсяги газу, що планується передати за договором (далі плановий обсяг), можуть змінюватись Сторонами протягом місяця (п.п. 2.1., 2.1.1. Договору).

Продавець передає Покупцю газ у загальному потоці газу. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану з правом власності на газ. (п. 3.1. Договору).

Приймання-передачу газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. Договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця два примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами. (п. 3.4. Договору).

Ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюються НКРЕКП та на дату укладення цього договору становлять: у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води 7188,000 гривень за 1000 куб.м., в.т.ч. ПДВ 20%; у разі використання природного газу для індивідуального опалення або комплексного споживання: у період з 01 травня по 30 вересня включно 7188,00 грн. за 1000 куб.м., в.т.ч. ПДВ 20%; у період з 01 жовтня по 30 квітня (включно): за обсяг, спожитий до 200 куб.м. природного газу на місяць 3600,00 грн. за 1000 куб.м., в.т.ч. ПДВ 20%; за обсяг, спожитий понад 200 куб.м. природного газу на місяць 7188,00 грн. за 1000 куб.м., в.т.ч. ПДВ 20%.

Ціна за 1000 куб.м. газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом становлять. Газ, що використовується населенням для приготування їжі та підігріву води 5049,7115 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20%; газ, що використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання: у період з 01 липня по 30 вересня 5049,7115 грн. за 1000 куб.м., в.т.ч. ПДВ 20%; у період з 01 жовтня по 31 грудня за обсяг, спожитий до 200 куб.м. на місяць 2174,7115 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20%; за обсяг, спожитий понад 200 куб.м. природного газу на місяць 5049,7115 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20% (п.п. 5.1., 5.2. Договору).

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (п. 6.1. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

В подальшому між сторонами укладено ряд додаткових угод, а саме: № 1 від 01.10.2015 року; № 2 від 04.11.2015 року, якими сторони погоджували ціну природного газу (а.с. 19-22).

В період липня-грудня 2015 року позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 575941360,18 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 23-29).

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Зміст договору, взяті в ньому зобов'язання свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з поставки, які регулюються ст. 712 ЦК України.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 193 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами частину вартості природного газу отриманого відповідно до договору на суму 251556594,10 грн. відповідач оплатив згідно вимог розділу VI Договору згідно з нормативами розподілу коштів затвердженими відповідною постановою НКРЕ.

Крім того, на виконання Постанови Кабінету міністрів України № 20 від 11.01.2015 року Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій між Головним управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, ТОВ Вінницягаз Збут, ПАТ по газопостачанню та газифікації Вінницягаз, ПАТ УКРТРАНСГАЗ та НАК Нафтобаз України, підписано 7 (сім) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, зокрема: № 2011 від 21.09.2015 року; № 2208 від 20.10.2015 року; № 2560 від 20.11.2015 року; № 3088 від 21.12.2015 року; № 3084 від 21.12.2015 року; № 3105 від 22.12.2015 року; №300 від 22.01.2016 року. Загальна сума за вказаними спільними протокольними рішеннями складає 324384766,08 грн..

З огляду на вище викладене відповідачем погашено заборгованість за Договором в повному обсязі, однак позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню - 6722438,87 грн., інфляційні втрати 877421,77 грн. та 3% річні 444405,84 грн. за неналежне виконання умов договору.

При розгляді вимог позивача про стягнення 6722438,87 грн. пені, 877421,77 грн. інфляційних втрат та 444405,84 грн. трьох відсотків річних, суд зважає на наступне.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 7.2. Договору у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу, покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується крім суми заборгованості сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що з наявного в матеріалах справи розрахунку (в якому не видно момент зарахування коштів за протокольними рішеннями), не можливо встановити періоди та суми неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором.

Як визначає правова позиція Верховного суду України по подібним спорам (по справам № 5011-35/1534-2012-42/553-2012 від 30.09.2014р., № 5011-42/1230-2012-69/542-2012 від 16.09.2014р., № 917/2520/14 від 16.09.2015 року, та ін.) та правова позиція Вищого господарського суду України у справах № 902/1522/14 та № 902/1617/15, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, що у свою чергу потягло відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої договором поставки природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому суд зважає на приписи ч. 3 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України.

Згідно ст. 111-28 цього Кодексу висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що уклавши та підписавши спільні протокольні рішення, сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору від 30.06.2015 року № 15-701-Н у 2015 році.

Як встановлено судом та підтверджується сторонами, відповідачем виконано умови спільних протокольних рішень в порядку і у строки, визначені вказаними рішеннями.

Відтак, враховуючи, що з наявного в матеріалах справи розрахунку не можливо встановити періоди та суми неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором та строки виконання зобов'язання відповідачем за спільними протокольними рішеннями дотримано, підстави для застосування санкцій, передбачених Договором від 30.06.2015 року № 15-701-Н та положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а відтак, в позові слід відмовити з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 06 жовтня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)