ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016 р. Справа № 917/154/15

за позовом заступника військового прокурора Полтавського гарнізону

Майдан Незалежності.1-Б,м.Полтава,36003 в інтересах Держави в особі:

1. ОСОБА_1 оборони України

пр-т Повітрофлотський,6м.Київ,03168

2. Державного підприємства ОСОБА_1 оборони України "Укрвійськбуд"

вул.Вінницька, 14/39, м.Київ, 03151

до

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-груп",

вул. Шевченка, 52, м.Полтава,36039

2. Приватного підприємства "УкрБізнесКонсалтінг"

вул.Шевченка.52,м.Полтава.36039

3.Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

вул.Фрунзе,6.м.Полтава,36000

4. Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

Контрактова площа,10-А.м.Київ,04070,

про визнання права власності на нерухоме майно та витребування часток власності у нежитловому будинку

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Іванко Л.А. суддя Ореховська О.О.

суддя Безрук Т.М.

Представники сторін в судовому засіданні :

від позивачів: 1. ОСОБА_3, посв. № 042025 від 15.03.2016 року (Військова прокуратура); 2. ОСОБА_4, дов.№220/815/д від 30.12.2015 року (ОСОБА_1 оборони України); 3. ОСОБА_5, дов. №21 від 11.04.2016 року (Державне підприємство ОСОБА_1 оборони України "Укрвійськбуд")

від відповідачів: 1. ОСОБА_6 дов. від 06.10.2015 року (ПАТ «Діамантбанк»); ОСОБА_7, дов. від 28.03.2016 року (ТОВ "Укрінвест-Груп"); 3.Григорєва І.Г., дов №11 від 28.03.2016 року (ПП «Укрбізнесконсалтинг»).

третя особа: не зявилися

за участю Головного територіального управління юстиції у Полтавській області: ОСОБА_8, дов. №06-04/8378 від 31.12.2015 року

Розглядається позовна заява про:

1) визнання за Державою Україна в особі ОСОБА_1 оборони України право власності на нерухоме майно, а саме: нежитловий будинок - Літера «А-2», цегляний, загальною площею 763,2 кв.м;

2) витребування шляхом вилучення від приватного підприємства «УкрБізнесКонсалтінг», частку власності 1/1, загальною вартістю 1158333,00 грн., реєстраційний номер майна 11423449, дата реєстрації 18.07.2005р. у нежитловому будинку, Літера «А-2», цегляному, загальною площею 763,2 м2, та передати державному підприємству ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» в особі філії державного підприємства ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» «Полтавська філія»;

3) витребування шляхом вилучення від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, частку власності 39/50, загальною вартістю 141375,83 грн., реєстраційний номер майна 11591435, дата реєстрації 25.07.2006 р., у нежитловому будинку, Літера «А-2», цегляному, загальною площею 763,2 м2, та передати державному підприємству ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» в особі філії державного підприємства ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» «Полтавська філія»;

4) витребування шляхом вилучення від приватного підприємства «УкрБізнесКонсалтінг», частку власності 11/50, загальною вартістю 141375,83 грн., реєстраційний номер майна 11591435, дата реєстрації 04.10.2005 p. у нежитловому будинку, Літера «А-2», цегляному, загальною площею 763,2 м2, та передати державному підприємству ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» в особі філії державного підприємства ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» «Полтавська філія»;

5) витребування шляхом вилучення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінвест-груп», частку власності 1/1, загальною вартістю 338917,00 гри., реєстраційний номер майна 11591891, дата реєстрації 29.12.2006 р., у нежитловому будинку, Літера «А-2», цегляному, загальною площею 763,2 м, та передати державному підприємству ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» в особі філії державного підприємства ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» «Полтавська філія»;

6) витребування шляхом вилучення від Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», частку власності 1/1, загальною площею 277,6 кв.м, реєстраційний номер майна 28081417, дата реєстрації 27.08.2009р. у нежитловому будинку, Літера «А-2», цегляному, загальною площею 763,2 кв.м та передати державному підприємству ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» в особі філії державного підприємства ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд» «Полтавська філія».

Справа розглядається повторно відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 29.03.2016р. якою рішення господарського суду Полтавської області від 16.04.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. скасовано в частині позовних вимог до ТОВ "Укрінвестгруп", ПП "Укрбізнесконсталтинг", ФОП ОСОБА_2 та ПАТ "Діамантбанк" з передачею справи на новий розгляд в цій частині позовних вимог до господарського суду Полтавської області В частині відмови у задоволенні позовних вимог до ПП "Чік" рішення та постанову залишено без змін. Під час нового розгляду справи господарський суд враховує вказівки, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2016р. згідно положень ст.111-12 ГПК України.

ТОВ "Укрінвест-груп" у відзиві позов не визнає, вважає, що у позивачів відсутнє право власності на спірне майно та не доведено факту порушення їх законних прав.

ПП "Укрбізнесконсталтинг" в відзиві позов не визнає, оскільки вважає, що продаж спірного майна здійснено відповідно до законодавства, а тому відсутні підстави його витребування.

ПАТ "Діамантбанк" позов не визнає з тих підстав, що спірне майно було реалізовано згідно з планом санації, який погоджено з органом, уповноваженим управляти майном боржника, та вважає що володіє майном на законних підставах.

ФОП ОСОБА_2 відзив на позов не надала, в судове засідання не з"явилася, а ухвали суду про призначення справи до розгляду повернулися до суду з відміткою поштового відділення: за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ст.64 ГПК України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місяця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала вручена належним чином.

Третя особа, Полтавське бюро технічної інвентаризації" "Інвентаризатор" свого представника в судове засідання не направила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (повідомлення в матеріалах справи).

Від прокурора військової прокуратури Полтавського гарнізону надійшли клопотання про залучення до участі в справі в якості відповідачів фізичних осіб - ОСОБА_9, ОСОБА_10 та призначення технічної інвентаризації будинку № 6 по вул. Фрунзе в м.Полтаві, проведення якої доручити ПП "Центрополіс" м.Полтава.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заявлених клопотань з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.24 ГПК України господарський суд за наявності достатніх підстав має право для прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Статтею 21 ГПК України передбачено, що відповідачами є юридичні особи, та у випадках, передбачених цим Кодексом - фізичні особи, яким пред"явлено позовну вимогу.

Прокурор в клопотанні посилається на п.3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", який передбачає участь у судовому процесі фізичних осіб , що не є суб"єктами підприємницької діяльності у спорах, пов"язаних з приватизацією державного та комунального майна.

При цьому слід зазначити, що предметом позову, поданого прокурором військової прокуратури є визнання права власності на нерухоме майно та витребування часток власності у нежитловому будинку, а не приватизація державного та комунального майна.

Таким чином, відповідачами у цьому спорі в господарському процесі не можуть бути громадяни, які не мають статусу суб"єкта підприємницької діяльності.

Згідно з ч.2 ст.4-3 ГПК України, та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які повна посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання (ст.38 ГПК України).

Заявляючи клопотання про призначення технічної інвентаризації для встановлення фактичної площі приміщення, які займає кожний відповідач в будинку № 6 по вул.Фрунзе в м.Полтава, прокурор не надав доказів, які підтверджують ті обставини, що перешкоджали йому з 27.07.2016р. звернутися з запитом до відповідної установи на виготовлення технічної документації.

Отже, господарський суд має право витребувати такі докази в примусовому порядку лише в тому випадку, якщо сторона не має можливості самостійно забезпечити надання доказів до суду. Прокурором не доведено ті обставини, які перешкоджали йому самостійно надати суду відповідні докази.

В судовому засіданні представник ДП "Укрвійськбуд" заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості подати до суду додаткові докази, завірені належним чином.

З огляду на те, що строк вирішення спору, встановленого ст.69 ГПК України закінчився, позивач ДП "Укрвійськбуд" мав достатньо часу для надання необхідних доказів, та ним не обґрунтовані обставини, які перешкоджали подачі цих доказів в попередні судові засідання, суд відхилив клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, прокурор в обґрунтування позовних вимог про визнання за державою в особі ОСОБА_1 України права власності на нерухоме майно, а саме нежитловий будинок - літера "А-2", загальною площею 763,2 кв.м. за адресою: вул. Фрунзе, 6 у м.Полтава послався на нікчемність біржової угоди від 28.08.2002 року №28-02/12 договору купівлі-продажу нерухомості, укладеної між Державним підприємством ОСОБА_1 оборони України "Укрвійськбуд" та ТОВ «Імідж». Прокурор стверджує, що незаконне відчуження з державної власності нежитлового будинку - літера "А-2", загальною площею 763,2 кв. м. за адресою: вул.Фрунзе, 6 в м.Полтава відбулося поза волею та без участі власників під час фіктивного банкрутства ДП МОУ "Укрвійськбуд". Крім того, прокурор зазначає, що біржова угода від 28.08.2002 року № 28-02/12 (відчуження спірного нежитлового будинку) є нікчемною, так як немає її нотаріального посвідчення, а також посилається на те, що біржову угоду уклав гр. ОСОБА_11, що діяв за довіреністю, виданою гр. ОСОБА_12, який не мав повноважень на вчинення будь-яких дій від імені ДП МОУ «Укрвійськбуд», оскільки він ніколи не призначався в установленому порядку керівником ДП МОУ "Укрвійськбуд".

На підтвердження права власності прокурором надано копію Свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна площею 860,5 кв.м. від 29 січня 1999 року.

Крім того, прокурор просить витребувати у Приватного підприємства "УкрБізнесКонсалтінг" частку власності 1/1; фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 частку власності 39/50; Приватного підприємства "УкрБізнесКонсалтінг" частку власності 11/50; Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвест-груп" частку власності 1/1; Малого приватного підприємства "ЧІК" частку власності 1/1; Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" частку власності 1/1 у нежитловому будинку, Літера "А-2", цегляному, загальною площею 763.2 кв м

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 01.12.1998 року 22 госпрозрахунковою дільницею м. Полтави ОСОБА_1 оборони України на підставі акту приймання-передачі основних засобів вищевказане нерухоме майно було передано до Державного підприємства ОСОБА_1 оборони України «Укрвійськбуд».

Згідно п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2002р. № 1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил» передача військового майна оформляється актом приймання-передачі за зразком згідно з додатком, який складається у чотирьох примірниках, підписується головою і членами комісії та затверджується відповідно органом, уповноваженим управляти державним майном, самоврядною установою і організацією або органом місцевого самоврядування, яким передається військове майно.

Відповідно до п. 15 вищевказаної Постанови право органу, уповноваженого управляти державним майном, самоврядної установи і організації або органу місцевого самоврядування, яким передається військове майно, на управління переданим майном або право власності на нього настає з дня затвердження акта приймання-передачі.

Вказаний акт приймання-передачі був затверджений 29.03.1999 року НРВіКБЗС - начальником Головного Управління РВіКБ ОСОБА_1 оборони України, тобто було передано від одного суб'єкта до іншого за погодженням та з особистої волі ОСОБА_1 оборони України (1-го позивача).

Разом з тим, слід зазначити, що згідно преамбули Статуту ДП «Укрвійськбуд», це підприємство засноване на майні Збройних Сил України, яке є загальнодержавною власністю. Засновником підприємства є ОСОБА_1 оборони України (Орган управління майном).

Згідно п.п. 2.2., 4.1., 4.2., 4.4. Статуту ДП «Укрвійськбуд» підприємство створене з метою виконання програми житлового і військового будівництва для ОСОБА_1 оборони України, структур Збройних сил України та інших замовників. - юридичних та фізичних осіб України незалежно від форм власності. Майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту. Відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за підприємством, здійснюється за погодженням з Органом управління майном у порядку, що встановлений чинним законодавством.

Пунктом 6.1. Статуту ДП «Укрвійськбуд» також передбачено, що функції по управлінню майном, яке є загальнодержавною власністю, здійснює Орган управління майном (ОСОБА_1 оборони України).

Як свідчать матеріали справи, ухвалою арбітражного суду м. Києва від 06.11.2000 року порушено провадження у справі про банкрутство ДП МОУ «Укрвійськбуд». В межах процедури санації ДП «Укрвійськбуд» 28.08.2002 року було укладено біржову угоду № 28-02/12, за якою спірне майно перейшло у власність ТОВ «Імідж».

Продавцем нежитлового будинку, Літера «А-2» цегляний, загальною площею 763,2 кв.м., який знаходиться за адресою: м.Полтава, вул..Фрунзе, 6 на підставі Довідки-характеристики № 3705, виданої Полтавським БТІ 18.07.2002 р. на підставі Свідоцтва про право власності № 220 від 11.06.2002 р. (дублікат)) виступав ДП «Укрвійськбуд» в особі ОСОБА_13Г, який діяв на підставі довіреності АВН № 864155 від 20.09.2000 року.

Укладенню біржової угоди купівлі-продажу від 28.02.2002р. передувала видача Полтавським БТІ 18.07.2002 р. довідки-характеристики №3705 на підставі дублікату свідоцтва про право власності №220 від 11.06.2002р.

Третя особа Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" надало суду довідку за № 4542 від 01.06.2016р. (т.4, а.с.157), що згідно свідоцтва про право власності від 29.01.1099р., виданого Полтавським управлінням житлово-комунального господарства, майно складало площу 860,5 кв.м.

В подальшому майно було відчужене наступним чином:

- згідно договору купівлі-продажу від 02.02.1999р. на користь фірми "АлАн", нежитлові приміщення площею 17,3 кв.м. Частка не визначалася;

- згідно договору купівлі-продажу від 20.05.1999р. на користь юридичної особи "Мальва", нежитлові приміщення площею 72,1 кв.м. Частка не визначалася;

- згідно біржової угоди від 28.09.2002р. на користь юридичної особи "Імідж" нежитлові приміщення площею 763,2 кв.м. Частка не визначалася;

Загальна площа відчуженої площі складала 852,6 кв.м. що з урахуванням поточних змін та оздоблення дорівнює 860.5 кв.м.

Таким чином, третя особа Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" підтвердило, що відчуження ТОВ "Імідж" в процедурі санації ДП "Укрвійськбуд" за біржовою угодою № 28-02-12 від 28.08.2002р. майно загальною площею 763, 2 кв. м. за адресою: м.Полтава, вул.Фрунзе, 6 належало на праві власності Державі (в оперативному управлінні ОСОБА_1 оборони) згідно свідоцтва від 29.01.1999р.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно не може бути витребувано у нього.

За змістом ч.І ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, який він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно імперативних приписів ч.2 ст.6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (в редакції, чинній на момент укладення біржової угоди від 28.08.2002), рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням ОСОБА_1 оборони України.

Відповідно до інформації, наданої представником ОСОБА_1 оборони України, ОСОБА_1 не направляло жодних подань, а Кабінет Міністрів України не приймав жодних рішень за поданням Міноборони стосовно відчуження спірного нерухомого майна, як того вимагають норми ч.2 ст.6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".

Отже, порушення вимог ч.2 ст.6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України " та п.4.4 Статуту ДП "Укрвійськбуд", що полягає у незаконному самовільному відчуженні ДП "Укрвійськбуд" державного нерухомого майна (без згоди ОСОБА_1 оборони України та без рішення Кабінету Міністрів України) є підставою вважати, що спірне нерухоме майно вибуло з державної власності незаконно та поза волею власника, оскільки державне підприємство, за яким майно було закріплено на праві господарського відання, не вправі було самостійно ним розпоряджатися.

Вищевикладеним спростовується твердження відповідачів, що ДП "Укрвійськбуд", володіючи спірним майном на праві господарського відання, розпорядився ним на свій розсуд, здійснивши його відчуження за біржовою угодою на користь ТОВ "Імідж", і таке відчуження незалежно від законності дій ДП "Укрвійськбуд", не можна вважати таким, що здійснено поза волею власника. Такі твердження ґрунтуються на помилковому ототожненні власника - Держави Україна з державним підприємством, за яким державне майно закріплюється на праві господарського відання.

За таких обставин, з врахуванням приписів ст. 388 ЦК України, ч.2 ст.6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" суд вважає, що наявні підстави для витребування позивачами спірного нерухомого майна від відповідачів, як добросовісних набувачів, оскільки право власника порушено та підлягає захисту.

При цьому слід врахувати наступне.

Частинами 4 та 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Як розяснено в п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами подані заяви про застосування строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 03.08.2010р., чинній на момент пред'явлення позову) прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Отже, норми, встановлені частиною 1 статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Зважаючи на те, що спірне майно було відчужено за біржевою угодою №28-0/12 від 28.08.2002 р., в якій продавцем виступив ДП "Укрвійськбуд" в особі ОСОБА_13, який діяв на підставі довіреності АВН №864155 від 20.09.2000р. Суд вважає, що позивачі довідалися про порушення свого права 28.08.2002р. З цього дня і починає перебіг строк позовної давності та закінчується через три роки - 29.08.2005 року.

Прокурор військової прокуратури Полтавського гарнізону звернувся з позовом в інтересах Держави в особі позивачів ОСОБА_1 оборони України та ДП ОСОБА_1 оборони України "Укрвійськбуд" до господарського суду Полтавської області лише 31.01.2015р., тобто після спливу строку позовної давності. Позивачами не наведені поважні причини та відповідні доводи щодо обставин, які унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне надання позову.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на сплив трирічного строку позовної давності, наявність заяв відповідачів про застосування строку позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ :

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 04.10.2016 року

Головуючий суддя Іванко Л.А.

Суддя Ореховська О.О.

Суддя Безрук Т.М.