ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 рокуСправа № 912/2887/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Наливайко Є.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/2887/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фед-Агро"

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський олійноекстракційний завод"

2. Приватного підприємства "Еллада"

3. Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"

4. Приватного підприємства "Галант-Україна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

про визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача: не був присутнім;

від відповідача 1 - ОСОБА_2, довіреність № 1 від 01.06.2016;

від відповідача 2 - ОСОБА_3, довіреність № 79Д-10 від 01.03.2016;

від відповідача 3 - не був присутнім;

від відповідача 4 - не був присутнім;

від третьої особи - не був присутнім,

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фед-Агро" (надалі ТОВ "Фед-Агро", позивач) звернулось до Господарського суду Кіровоградської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський олійноекстракційний завод" (надалі ТОВ "Придніпровський олійноекстракційний завод", відповідач 1), Приватного підприємства "Еллада" (надалі ПП "Еллада", відповідач 2), Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" (ПАТ АБ "Укргазбанк", відповідач 3) та Приватного підприємства "Галант-Україна" (надалі- ПП "Галант-Україна", відповідач 4) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 25.02.2016, що укладений між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ТОВ "Зерновий капітал" (ТОВ "Придніпровський олійноекстракційний завод"), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, і зареєстрований в реєстрі за №337 з покладенням на відповідачів витрат по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вважає, що укладений між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ТОВ "Зерновий капітал" договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами (в тому числі Кредитним договором) за своєю правовою природою є договором факторингу, а відповідно до вимог статті 1078 Цивільного кодексу України, вимоги клієнта до боржника, пов'язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ у натуральній формі, не можуть бути предметом відступлення за договором факторингу, тобто, на думку позивача, договір передачі прав вимоги за іпотечним договором суперечить положенням статті 1078 Цивільного кодексу та відповідно статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок.

Крім того, мотивуючи звернення до господарського суду з даним позовом, позивач вважає, що оспорюваний договір порушує його права та охоронювані законом інтереси, оскільки за місяць до укладення спірного договору на майно ПП "Еллада" Господарським судом Харківської області за заявою ТОВ "Фед-Агро" було накладено арешт в межах позовних вимог у справі № 922/73/16, проте всупереч існуванню даного обтяження майно ПП "Еллада" вибуло з його користування, що, у свою чергу, унеможливлює задоволення майнових вимог позивача у господарській справі №992/73/16.

До позовної заяви додано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: комплекс будівель ІІІ черги, розташований за адресою: м. Кіровоград, проспект Промисловий, 14а (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), що належить ТОВ "Зерновий термінал" (код ЄДРПОУ №399745537, адреса: 36014, м. Полтава, Площа Павленківська, 24). Позивач вважає, що такий захід забезпечення позову необхідно застосувати, оскільки існує висока ймовірність подальшої передачі цього майна на користь третіх осіб та внесення до уставних капіталів юридичних осіб часток цього об'єкту нерухомості. Вимога про накладення арешту на майно відповідача 2, на думку заявника, є адекватною, так як не виходить за межі обсягу предмета позову загалом, застосування такого заходу забезпечення позову у даній справі не вплине негативно на господарську діяльність ТОВ "Зерновий термінал", є повністю співмірним заявленим позовним вимогам та найбільш ефективним способом відновлення порушених прав позивача, унеможливить подальшу реалізацію майна відповідачем 2.

Ухвалою від 03.08.2016 суддею Господарського суду Кіровоградської області Баликом В.М. порушено провадження у справі, розгляд якої призначено об 11 год. 00 хв. 29.09.2016, розгляд заяви про забезпечення позову призначено об 11 год. 40 хв. 29.09.2016.

Згідно Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 08.09.2016 "Про звільнення суддів", суддю Балика В.М. звільнено з посади судді Господарського суду Кіровоградської області з підстав подання ним заяви про відставку.

Враховуючи те, що у судді Балика В.М., в провадженні у якого перебувала справа №912/2887/16, відсутні повноваження здійснювати правосуддя, розпорядженням керівника апарату Господарського суду Кіровоградської області № 321 від 26.09.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2016 справу призначено головуючому судді Наливайко Є.М.

Ухвалою від 27.09.2016 суддею Наливайко Є.М. прийнято справу до свого провадження.

28.09.2016 до господарського суду представником позивача подано клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку із неможливістю його взяти участь у судовому засіданні, оскільки і керівник і представник перебуватимуть у відрядженні за межами Кіровоградської області.

У судовому засіданні 29.09.2016 господарським судом на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено до 11.10.2016 о 12 год.00хв., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зобов'язано учасників судового процесу подати необхідні для вирішення спору докази.

ТОВ Придніпровський олійноекстракційний завод (змінене найменування ТОВ Зерновий термінал(пункт 1.5.14 Статуту)) позовні вимоги заперечило. У поданому господарському суду відзиві просить відмовити у задоволенні позову, так як вважає його необґрунтованим та безпідставним. Відповідач 1 вважає, що ТОВ Зерновий термінал правомірно звернуто стягнення на майно ПП Еллада (відповідача 2), що було предметом іпотеки, оскільки цьому передувало укладення:

- 19.07.2013 між ПП Еллада та ПАТ АБ Укргазбанк Договору наступної іпотеки, за яким ПП Еллада виступило майновим поручителем за виконання зобов'язань ПрАТ Креатив за Кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №18/2013, предметом іпотеки визначено нерухоме майно: комплекс будівель ІІІ черги, розташований за адресою: м. Кіровоград, проспект Промисловий, 14а (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01);

- 25.02.2016 між ТОВ Зерновий термінал та ПАТ АБ Укргазбанк Договору відступлення права вимоги, за яким ПАТ АБ Укргазбанк відступило у повному обсязі, а ТОВ Зерновий термінал прийняло право вимоги виконання ПрАТ Креатив всіх зобов'язань останнього, що існують та виникають у нього, зокрема з умов Кредитного договору про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 18/2013 від 19.07.2013;

- 25.02.2016 між ТОВ Зерновий термінал та ПАТ АБ Укргазбанк Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким до ТОВ Зерновий термінал перейшло право вимоги до ПП Еллада про виконання останнім всіх своїх зобов'язань, що існують і виникають у нього із умов Договору наступної іпотеки від 19.07.2013;

- 25.02.2016 між ТОВ Зерновий термінал та ПП Еллада Додаткової угоди до Договору наступної іпотеки від 19.07.2013, якою передбачена можливість вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та включили відповідне застереження до Договору іпотеки.

У зв'язку з невиконанням ПрАТ Креатив та ПП Еллада вимоги про усунення порушення та виконання зобов'язань за Кредитним договором №18/2013, ТОВ Зерновий термінал з дотриманням приписів статей 35-37 Закону України Про іпотеку 01.04.2016 звернулося до державного реєстратора приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстрацією права власності на предмет іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державним реєстратором 01.04.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер: 29069668 від 01.04.2016 і внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, відповідач 1 вважає, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки і реєстрації за ТОВ Зерновий термінал права власності на нерухоме майно, не існувало обтяжень, які б стосувалися саме нерухомого майно, що було предметом іпотеки. Таке твердження відповідача 1 ґрунтується на тому, що позивачем не здійснені передбачені законодавством заходи, спрямовані на арешт майна ПП Еллада на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 25.01.2016 у справі №922/73/16, з обов'язковим залученням державної виконавчої служби, а також у встановлений Законом України Про виконавче провадження спосіб не визначено конкретне майно, на яке накладено арешт.

Водночас відповідач 1, не визнаючи вимоги позивача, посилаючись на норми Закону України Про іпотеку, вказує на відсутність порушень прав та інтересів позивача внаслідок реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ Зерновий термінал. Оскільки державна реєстрація права іпотеки на нерухоме майно: комплекс будівель ІІІ черги, розташований за адресою: м. Кіровоград, проспект Промисловий, 14а (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), здійснена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 19.07.2013, іпотекодержатель має переважне право (пріоритет) на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно прав інших осіб на те ж саме нерухоме майно. До того ж, на думку відповідача 1, майнові вимоги позивача за його позовом у справі №922/73/16-к не стосуються предмета іпотеки.

ПП "Еллада" (відповідач 2) у наданому господарському суду відзиві на позовну заяву за №35 від 10.10.2016 просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, оскільки:

- позивачем у даній справі заявлена немайнова вимога - визнання недійсним договору, предметом якого є відступлення (продаж) права вимоги за договором іпотеки, а не майно, на яке накладено арешт у справі №912/73/16;

- ухвала Господарського суду Харківської області від 25.01.2016 у справі №922/73/16, згідно якої накладено арешт на майно ПП "Еллада", скасована постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2016;

- 22.08.2016 Господарським судом Харківської області у справі №922/73/16 прийнято рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ "Фед-Агро" у повному обсязі у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Поряд з цим відповідач 2 спростовує доводи позивача щодо нікчемності спірного договору, так як позивачем в обгрунтування вказаної обставини не надано жодного доказу щодо дій сторін Договору, направлених на умисне пошкодження (знищення) майна або незаконного заволодіння ним.

ПАТ АБ "Укргазбанк" (відповідач 3) також вважає позов безпідставним. Договір, що оскаржується позивачем, за твердженням відповідача 3, не є договором факторингу, а є договором відступлення права вимоги за договором забезпечення, який був укладений відповідно до умов договору відступлення права вимоги за Кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №18/2013 від 19.07.2013. Правовідносини, що виникають між сторонами договору, що є предметом позову у даній справі, на думку відповідача 3, регулюються нормами статей 512-516 Цивільного кодексу України, посилання позивача на приписи статті 1078 Цивільного кодексу України є помилковими.

Поряд з цим відповідач 3 з огляду на положення статті 24 Закону України Про іпотеку стверджує, що законодавством передбачено право іпотекодержателя здійснювати відступлення прав за іпотечним договором. Договір відступлення за іпотечним, що оскаржується у даній справі, не спрямований на знищення, пошкодження майна юридичної особи чи його незаконне заволодіння, в тому числі антисоціальне, оскільки за своєю правовою природою та змістом спрямовий лише на заміну кредитора у зобов'язанні за договором іпотеки, яким є іпотекодержатель. Відповідач 3 вважає, що позивачем не доведено підстав та не надано доказів того, що оспорюваний договір порушує публічний порядок і відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Крім того у відзиві на позов відповідач 3 акцентує увагу господарського суду на тому, що оспорений позивачем договір відступлення права вимоги ніяким чином не порушує прав останнього, оскільки незалежно від особи кредитора нерухоме майно- комплекс будівель ІІІ черги, що розташовані за адресою: м.Кіровоград, проспект Промисловий, 14а (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), обтяжене іпотекою, а тому вимоги позивача, що виникли після укладення договору іпотеки, мають нижчий пріоритет і можуть бути задоволені лише після задоволення вимог іпотекодержателя (первісного чи нового). До того ж, постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2016 у справі №922/73/16 скасовані ухвала Господарського суду Харківської області від 25.01.2016 (про накладення арешту) та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2016.

Також відповідач 3 зазначає, що відповідач 4, за місцем знаходження якого визначалась підсудність даної справи, взагалі не може бути відповідачем у справі за позовом про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, так як він не є ні стороною Кредитного договору, ні стороною забезпечувальних договорів, ні стороною договорів відступлення права вимоги.

Відповідач 4 відзив на позов не подав, про поважність причин невиконання вимог ухвал господарського суду не повідомив, про час і місце проведення судового засідання сповіщений належним чином.

Стосовно поданої позивачем заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ТОВ Зерновий термінал відповідач 3 подав свої заперечення, відповідно до яких вважає, що вказана заява всупереч положенням статей 33, 66 Господарського кодексу України не обґрунтована та базується лише на власних міркуваннях та припущеннях. Більше того, стверджує відповідач 3, не надано жодних доказів того, що на даний час нерухоме майно, на яке просить накласти арешт позивач, належить ТОВ Зерновий термінал. Крім того свої заперечення відповідач також мотивує частиною 5 статті 3 та частиною 1 статті 23 Закону України Про іпотеку, відповідно до яких іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору; у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Отже, за висновком відповідача 3, вимоги позивача, що виникли після укладення Договору іпотеки і можуть бути задоволені лише після задоволення вимог іпотекодержателя (первісного чи нового).

ТОВ "Придніпровський олійноекстраційний завод" заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову заперечило, у своєму відзиві від 10.10.2016 зазначило, що позивач обґрунтовує подану заяву, в порушення вимог статей 33, 66 Господарського процесуального кодексу України, лише власними, нічим не підтвердженими припущеннями (міркуваннями, передбаченнями, прогнозами), не доведено позивачем належними та допустимими доказами намір ТОВ "Придніпровський олійноестракційний завод" розпорядитись майном, що може призвести до неможливості або утруднення виконання в майбутньому рішення господарського суду у даній справі.

ПП "Еллада" у поясненні від 10.10.2016 за №34 просить господарський суд відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову з огляду на те, що позивач не довів обставин, на які посилається у вказаній заяві, безпідставно вимагає накласти арешт на майно, тоді як майно не є предметом позову, арешт майна спричинить негативні виробничі та соціальні наслідки для відповідача 1.

Представник позивача у судове засідання 11.10.2016 не з'явився, вимоги господарського суду щодо надання доказів не виконав, про поважність причин такого невиконання господарський суд не повідомив, про час і місце проведення засідання суду повідомлений належним чином, про що свідчать витяги із сайту Укрпошти (відстеження пересилання поштового відправлення за штриховим ідентифікатором 197).

Відповідач 3 та третя особа участі своїх представників у судовому засіданні 11.10.2016 не забезпечили, про час і місце проведення засідання суду у даній справі повідомлені належним чином.

Присутні у судовому засіданні 11.10.2016 представники відповідача 1, відповідача 2, заперечили позов та заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову у повному обсязі з підстав, передбачених у відзивах на позов та поданих письмових поясненнях.

За результатами розгляду заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача 2 господарським судом у її задоволенні відмовлено, про що винесена ухвала від 11.10.2016.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2016 року між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ТОВ "Зерновий термінал" укладено Договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки (надалі-Договір відступлення права вимоги, оспорений Договір), за яким ПАТ АБ "Укргазбанк" (первісний іпотекодержатель) відступив у повному обсязі ,а ТОВ "Зерновий термінал" (новий іпотекодержатель) прийняв право вимоги до ПП "Еллада" стосовно виконання останнім всіх зобов'язань, що існують та виникають у нього з умов Договору наступної іпотеки, укладеного між первісним іпотекодержателем та ПП "Еллада", посвідченого 19.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за №2949, з послідуючими змінами та доповненнями до нього:

- Договір про внесення змін та доповнень №1, укладений між первісним іпотекодержателем та ПП "Еллада" (посвідчений 26.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстровано в реєстрі за №807),

- Договір про внесення змін та доповнень №2, укладений між первісним іпотекодержателем та ПП "Еллада" (посвідчений 25.06.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстровано в реєстрі за №946),

- Договір про внесення змін та доповнень №3, укладений між первісним іпотекодержателем та ПП "Еллада" (посвідчений 22.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 і зареєстровано в реєстрі за №234) (надалі Договір іпотеки) (пункт 1.1. стаття 1 Договору відступлення права вимоги).

Як убачається із змісту пункту 1.1. статті 1 Договору відступлення права вимоги умовами Договору іпотеки забезпечується виконання боржником, Приватним акціонерним товариством "Креатив", зобов'язань за Кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №18/2013, укладеним між первісним іпотекодержателем і боржником 19.07.2013 з послідуючими додатковими угодами до нього: Додаткова угода №1 від 12.03.2014, Додаткова угода №2 від 25.06.2014, Додаткова угода №3 від 23.07.2014 (надалі Кредитний договір №18/2013). 25 лютого 2016 року між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем також укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за Кредитним договором №18/2013.

Згідно пункту 1.2. статті 1 Договору відступлення права вимоги первісний іпотекодержатель гарантує дійсність переданої новому іпотекодержателю вимоги, зазначеної у пункті 1.1. цього Договору.

Умовами пункту 2.1. статті 2 Договору відступлення права вимоги на первісного іпотекодержателя покладено обов'язок протягом 5 календарних днів з дати укладення цього Договору здійснити передбачені законодавством дії щодо відступлення прав новому іпотекодержателю за Договором іпотеки, в тому числі забезпечити внесення даних щодо заміни обтяжувача до відповідних державних реєстрів (частина 3 статті 24 Закону України "Про іпотеку").

За положеннями пункту 3.1. статті 3 Договору відступлення права вимоги первісний іпотекодержатель зобов'язаний протягом 5 робочих днів з дати укладення цього Договору направити на адресу ПП "Еллада" письмове повідомлення про відступлення права вимоги за Договором іпотеки новому іпотекодержателю. Повідомлення повинно містити інформацію про відступлення права вимоги із зазначенням реквізитів нового іпотекодержателя, необхідних для виконання ПП "Еллада" своїх зобов'язань за Договором іпотеки. Сторони домовилися, що необхідним та достатнім доказом надіслання первісним іпотекодержателем письмового повідомлення ПП "Еллада" про відступлення права вимоги є поштова квитанція (касовий/фінансовий чек) поштового відділення про прийняття від первісного іпотекодержателя поштового відправлення рекомендованого листа за адресою ПП "Еллада", зазначеною в Договорі іпотеки.

Нотаріусом роз'яснено сторонам положення чинного законодавства щодо порядку укладення договорів про відступлення права вимоги, підстав та наслідків визнання їх недійсними, зміст статей 203, 512-519 Цивільного кодексу України та роз'яснено зміст пункту 2 статті 516 Цивільного кодексу України.

Договір відступлення права вимоги 25.02.2016 підписано повноважними представниками сторін, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 і зареєстровано в реєстрі за №327.

Отже, як убачається із змісту оспорюваного Договору, позивач не є його стороною.

У той же час позивач вказує, що на час укладення оспорюваного ним Договору про відступлення права вимоги, 25.02.2016, на майно ПП "Еллада", де б воно не знаходилося, було накладено арешт у справі №922/73/16, яка Господарським судом Харківської області порушена провадженням за позовом ТОВ "Фед-Агро" до ПП "Еллада" про стягнення заборгованості в розмірі 21 446 764,12 грн. На підтвердження даної обставини надає господарському суду судові рішення у господарській справі №922/73/16, зокрема, ухвалу від 25.01.2016 про вжиття заходів до забезпечення позову, рішення від 16.02.2016 про часткове задоволення позову та стягнення з ПП "Еллада" на користь ТОВ "Фед-Агро" заборгованості в сумі 21 446 746,12грн, а також постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у цій справі про залишення апеляційної скарги ПП "Еллада" без задоволення, а ухвали Господарського суду Харківської області без змін, постанову Вищого господарського суду України від 20.07.2016 про скасування рішення від 16.02.2016 і постанови від 05.04.2016 та передачі справи №922/73/16 на новий розгляд до Господарського суд Харківської області, рішення Господарського суду Харківської області від 22.08.2016 про повну відмову у позові ТОВ "Фед-Агро".

Таким чином ТОВ "Фед-Агро" вважає, що Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором укладено ПАТ АБ "Укргазбанк" та ТОВ "Зерновий капітал" всупереч існуючому обтяженню арешту майна, встановленому ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.01.2016, яка була чинною на вказану дату, що є порушенням вимог закону та прав і охоронюваних інтересів позивача як стягувача у справі №922/73/16 та підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Одночасно, за твердженням позивача, спірний договір не відповідає вимогам статей 228 та 1078 Цивільного кодексу України та є нікчемним.

Зазначені обставини слугували підставами для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Вирішуючи даний спір господарський суд враховує таке.

Згідно положень пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Пунктом 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що у випадках коли чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже позивач, звертаючись до господарського суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, не будучи його стороною, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним Договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а господарський суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Як вже встановлено господарським судом позивач обґрунтовує правомірність свого звернення до господарського суду наявністю факту порушення відповідачами його прав і інтересів, а саме: дією обтяження арешту майна боржника ПП Еллада за його заявою у справі №922/73/16 згідно ухвали Господарського суду Харківської області від 25.01.2016 на момент укладення між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ТОВ "Зерновий капітал" Договору про відступлення права вимоги, за яким ПАТ АБ Укргазбагк відступило, а ТОВ Зерновий термінал прийняло право вимоги до ПП Еллада стосовно виконання останнім всіх своїх зобов'язань, що існують і виникають у нього з умов Договору наступної іпотеки, укладеним між ПАТ АБ Укргазбанк і ПП Еллада і посвідченого нотаріусом 19.07.2013.

Враховуючи подання позивачем неповних текстів та не всіх судових рішень, прийнятих у справі №922/73/16, господарським судом досліджено процесуальні документи вказаної судової справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, господарським судом встановлено, що дійсно ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.01.2016 у справі №922/73/16 (ЄДРСР 55247454), було задоволено заяву ТОВ "Фед-Агро" про забезпечення позову, до вирішення спору по суті накладено арешт на майно, що належить ПП "Еллада", де б воно не знаходилося, в межах позовних вимог 21 446 764,12грн.

Зазначена ухвала господарського суду першої інстанції оскаржена ПП "Еллада" в апеляційному порядку. 04.02.2016 Харківським апеляційним господарським судом апеляційну скаргу ПП "Еллада" прийнято до провадження та призначено до розгляду, про що винесена відповідна ухвала.

За результатами апеляційного перегляду колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду постановою від 05.04.2016 (ЄДРСР 57065132) апеляційну скаргу ПП "Еллада" залишила без задоволення, ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.01.2016 у справі №922/73/16 без змін.

Не погоджуючись з вказаними ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, ПП "Еллада" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.01.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у справі №922/73/16.

Як убачається із змісту постанови Вищого господарського суду України від 20.07.2016 у справі №922/73/16 (ЄДРСР 59106332) колегія суддів Вищого господарського суду України встановила, що оскаржувані судові акти не відповідають вимогам процесуального права, не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому скасувала зазначені судові акти з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Рішення Господарського суду Харківської області від 16.02.2016 у справі №922/73/16, яким стягнуто з ПП "Еллада" на користь ТОВ "Фед-Агро" заборгованість у розмірі 21 446 746,12 грн, та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2016, якою залишено без змін вказане рішення, Вищим господарським судом України скасовані постановою від 20.07.2016 (ЄДРСР 59106344), справа №922/73/16 передана на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

За результатами нового розгляду справи №922/73/16 рішенням Господарського суду Харківської області від 22.08.2016 (яке набрало законної сили 06.09.2016) у позові ТОВ Фед-Агро відмовлено повністю.

Отже, як убачається із змісту досліджених судових рішень у справі №922/73/16 ухвалу Господарського суд Харківської області від 25.01.2016 про задоволення заяви ТОВ Фед-Агро про забезпечення позову шляхом накладення до вирішення спору по суті арешту на майно боржника ПП Еллада, де б воно не знаходилося, та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 про залишення без змін вказаної ухвали суду скасовано постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2016, як такі, що не відповідають вимогам процесуального права та не ґрунтуються на матеріалах справи, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ Фед-Агро про вжиття заходів до забезпечення позову.

З огляду на встановлені обставини господарський суд враховує, що за змістом положень частини 2 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових для виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов (частина 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Разом із тим наведені імперативні норми господарський суд зобовязаний застосовувати у поєднанні з іншими нормами права.

Так, відповідно до статті 129 Конституції України та частини 1 статті 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів основною засадою правосуддя є верховенство права. При цьому, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд має забезпечувати кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України.

За приписами статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд при вирішенні господарських спорів не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству.

Отже суд при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до правовідносин, що є предметом судового розгляду. При цьому обовязковою умовою судочинства є додержання норм процесуального права, які регламентують певні судові процедури, що гарантують реалізацію права на судовий захист і забезпечують досягнення цілей судочинства та законності судової діяльності.

Наведене дає підстави для висновку, що правильне застосування положень статті 115 Господарського процесуального кодексу України, статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів щодо обовязковості судових рішень, які набрали законної сили, виявляється лише у їх дотриманні судами та іншими субєктами правовідносин.

Отже, накладення арешту на майно боржника ПП Еллада має бути проаналізована судом з урахуванням відповідності його чинному законодавству.

У справі, що розглядається, господарським судом встановлено, що постановою Вищого господарського суду України від 20 липня 2016 року у справі № 922/73/16 ухвалу Господарського суду Харківської області від 25 січня 2016 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05 квітня 2016 року скасовано. У задоволенні заяви ТОВ Фед-Агро про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі відмовлено.

Тобто на час вирішення спору господарським судом у даній справі, ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову було визнано судом незаконною на момент її прийняття та скасовано.

За таких обставин висновок позивача про те, що заходи до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно ПП Еллада були чинними на момент укладення оспорюваного Договору, а тому цей Договір є недійсним і відповідно порушує права позивача ТОВ Фед-Агро, є помилковим.

Поряд з цим, господарський суд бере до уваги, що з огляду на скасування Вищим господарським судом України ухвали Господарського суду Харківської області про накладення арешту на майно ПП Еллада як такої, що не відповідає вимогам процесуального законодавства, є підстави вважати, що у даній справі не має значення (не потребують доведення) обставини щодо виконання/невиконання даної ухвали, як виконавчого документу, у добровільному чи примусовому порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Крім того, господарський суд вважає, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства твердження позивача про нікчемність Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором відповідно до приписів статті 228 Цивільного кодексу України, оскільки він порушує публічний порядок у зв'язку з тим, що суперечить положенням статті 1078 Цивільного кодексу України, яка визначає предмет договору факторингу. При цьому позивач договором факторингу вважає не спірний Договір, а Договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами (в тому числі Кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №18/2013 із додатковими угодами (пойменований у спірному Договорі як Кредитний договір)), який не є предметом позову у даній справі.

В той же час позивач вказує, що оскільки предметом договору про відступлення права за договором факторингу не можуть бути вимоги клієнта до боржника, пов'язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ в натуральній формі, то відповідно спірний договір суперечить положенням статті 1078 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 228 Цивільного кодексу є нікчемним. З огляду на вказані обставини, які є підставами позову у даній справі, господарський суд доходить висновку, що позивач і спірний Договір вважає договором факторингу.

Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом факторові, не може розглядатися як плата за надану останнім фінансову послугу.

Отже однією із основних ознак договору факторингу є те, що відносини між фактором та клієнтом носять оплатний характер, фактору має бути забезпечена можливість одержання винагороди за послуги по фінансуванню діяльності клієнта.

Статтею 1078 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникає в майбутньому (майбутня вимога).

З огляду на наведене визначення договору факторингу спірний договір не є таким, оскільки у ньому відсутні будь-які ознаки факторингу, визначені законодавцем, новий кредитор не передавав первісному кредитору грошові кошти в розпорядження за плату (відсутня будь-яка винагорода, комісія тощо).

Безпідставними є твердження позивача також стосовно того, що спірний Договір порушує публічний порядок, а отже є нікчемним відповідно до приписів статті 228 Цивільного кодексу України.

Статтею 228 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.

Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

У даній справі щодо спірного Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором таких доказів та доводів позивачем не надано.

Господарський суд вважає, що укладений між відповідачем 1 і відповідачем 3 Договір за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як вбачається з Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 25.02.2016, первісний кредитор (відповідач 3) відступає належне йому право вимоги до боржника (відповідача 2) новому кредиторові (відповідачу 1), а новий кредитор набуває право вимоги стосовно виконання боржником всіх своїх зобов'язань, що існують і виникають у нього з умов Договору наступної іпотеки.

Згідно з частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, діючим законодавством встановлено, що до нового кредитора переходить виключно право вимоги, внаслідок чого відбувається заміна сторони в зобов'язанні (в даному випадку кредитора, іпотекодержателя). При цьому під правом вимоги слід розуміти набуте новим кредитором право вимагати від боржника виконання обов'язків за договором іпотеки.

Під обсягом прав, що переходять до нового кредитора, розуміється повний перелік прав вимоги первісного кредитора до боржника, які встановлені договором іпотеки, за яким боржник виступив майновим поручителем за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до статті 1 Закону України Про іпотеку іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому законом.

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає із іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, навіть незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

З нормою абзацу 3 частини 1 статті 1 Закону України Про іпотеку кореспондуються норми частин 6, 7 статті 3 та частини 4 статті 37 цього Закону. Згідно зазначених норм у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки; пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації; права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

Як слідує із змісту Договору про відступлення права вимоги за ним здійснювалася заміна кредитора (іпотекодержателя) у зобов'язанні внаслідок передання первісним кредитором (іпотекодержателем) новому кредитору (іпотекодержателю) своїх прав за Договором наступної іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом і зареєстрованого ще 19.07.2013.

Позивачем дані обставини не спростовано та не доведено як порушення його прав і охоронюваних законом інтересів вказаним Договором, так і факту порушення цим Договором публічного порядку, що свідчило б про його нікчемність з передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України підстав.

Таким чином, спірний правочин (господарський договір) не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а відтак не є таким, що порушує публічний порядок.

Заперечення відповідачів щодо вимог позивача господарський суд вважає підставними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Господарський суд при вирішенні даної справи дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав та охоронюваних законом інтересів при укладенні відповідачем 1 та відповідачем 3 Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, а також наявності правових підстав для визнання Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором нікчемним (недійсним).

За вказаних обставин позовні вимоги ТОВ "Фед-Агро" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У позові слід відмовити повністю.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРIШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 13.10.2016

Суддя Є. М. Наливайко