ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Справа № 914/1827/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Палія В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Краківський ринок"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 30.06.16
у справі№914/1827/15
господарського судуЛьвівської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Краківський ринок"
доУправління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради
провизнання договору оренди недійсним
за участю представників від:
позивача(Плесканки О.В. дов. від 06.06.16, Янківа В.Ю. дов. від 22.08.16)
відповідача(Литовченко Л.Л. дов. від 04.01.16)

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Краківський ринок" звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання недійсним договору оренди від 25.02.98 №4.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.03.16 (суддя Крупник Р.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.16 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Матущак О.І., судді Зварич О.В., Хабіб М.І.), у задоволенні позову відмовлено, з мотивів пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду.

Не погоджуючись із судовими актами, позивач, оскаржуючи, просить скасувати їх та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Скаржник вважає, що ним не пропущено строки позовної давності, оскільки йому стало відомо про наявність розбіжностей між предметами орендованих приміщень та фактичним складом таких приміщень з акта перевірки об'єкта оренди, що виступає предметом оспорюваного договору оренди, складеного головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради лише 03.07.14, а судами попередніх інстанцій не надано цьому факту належної оцінки. При цьому, оскільки судами встановлено, що оспорюваний договір оренди є неприпиненим на час розгляду справи, то порушення права позивача є триваючим, а тому строк позовної давності ним не пропущено.

Відповідач надав відзив, в якому просив судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 25.02.98 Регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області видано наказ №97, яким вирішено: у зв'язку з передачею ТОВ "Краківський ринок" в оренду цілісного майнового комплексу за адресою м. Львів, вул. Базарна,11, надати в оренду ЦМК МДКП "Центральний ринок" за вказаною адресою терміном на 35 років; укласти з ТОВ "Краківський ринок" договір купівлі-продажу обігових матеріальних засобів ЦМК МДКП "Центральний ринок", результатом чого стало укладення договору оренди державного майна №4. Договір діє з 25.02.98 до 25.02.33, строком на 35 років. Факт передачі майна в оренду підтверджується актом прийому-передачі від 25.02.98 №4 (а.с.41 т.1).

24.10.01 між Управлінням ресурсів Львівської міської ради (правонаступником якого являється Управління комунальної власності) та позивачем укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355, за яким орендодавець на підставі патенту від 13.06.01 №566 (187), договору оренди від 19.10.98 №4388 передає, а орендар приймає у строкове, платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЖЕК-401. Об'єктом договору якого є приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Базарна,11, загальною площею 211,9 м2, відповідно до технічного паспорту, виданого БТІ від 30.05.01 №274, цільовим призначенням якого є заклад громадського харчування. Термін його дії з 24.10.01 до 03.07.06.

Як встановлено місцевим господарським судом станом на момент розгляду справи, договір оренди 2001 року є чинним, оскільки після закінчення строку на який його було укладено, жодна зі сторін не виявила бажання припинити договірні відносини.

З метою об'єктивного розгляду справи, зокрема та з'ясування питання, чи є приміщення, яке було передане позивачу на підставі договору оренди 2001 року складовою цілісного майнового комплексу МДКП "Центральний ринок", місцевим судом призначалася комплексна судова будівельно-технічна та економічна експертиза. За висновком якої від 29.02.16 №3236, судовий експерт зазначив, що приміщення столової, площею 211,9 кв2, яке вказане у технічному паспорті від 30.05.01 №274 та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, передано позивачу згідно договору оренди від 24.10.01, входить до складу цілісного майнового комплексу МДКП "Центральний ринок", розташованого за адресою: м. Львів, вул. Базарна,11 (який було передано в оренду позивачу згідно договору оренди від 25.02.98). Площа приміщення столової, розташованої по цій адресі склала 211,9 м2. На час проведення огляду, площа приміщень складає 212,6 м2. Різниця у 0,7 м2 виникла внаслідок звільнення площі підлоги під перегородками після їх демонтажу. Перепланування здійснювалося не виходячи за межі зовнішніх стін. Об'єм будівлі, конструктивні елементи залишилися існуючі.

При цьому, відповідно до повідомлення від 23.11.15 №3237 у даній справі судовий експерт зазначив, що у зв'язку із незадоволенням вимог клопотання експерта щодо представлення оригіналу передаточного балансу за лютий 1998 року, інвентаризаційного опису основних засобів за лютий 1998року, акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу за лютий 1998 року, інвентарної картки обліку основних засобів по приміщенні цегляної столової та акту введення в експлуатацію приміщення цегляної столової по вул. Базарна, 11, неможливо надати висновок судово-економічної експертизи.

Звертаючись із позовом до місцевого суду, позивач стверджував, що предмет спірного договору оренди було йому передано ще у 1998 році за договором від 25.02.98 №4. який є чинним. А тому відповідач не мав права повторно передавати вказане майно (заклад громадського харчування) у користування позивача, оскільки позивач вже їм користується на законних підставах, а вказане приміщення не може використовуватися як самостійний об'єкт оренди.

Суди обох інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, вказали на наступне. Позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки матеріалами справи встановлено, що приміщення, які були передані позивачу за договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 24.10.01 №Ш-0355 входять до складу цілісного майнового комплексу МДКП "Центральний ринок" та відповідно були передані ТОВ "Краківський ринок" ще 25.02.98 на підставі договору оренди державного майна №4. Зважаючи на те, що право тимчасового володіння та користування вказаного вище приміщення належало ТОВ "Краківський ринок" за договором оренди державного майна 25.02.98 №4 від, у відповідача було відсутнє майнове право на укладення 24.10.01 оскаржуваного договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355, оскільки такий не був спрямований на реальне настання правових наслідків для обох його сторін, наслідком чого стала передача в оренду двічі одного і того самого об'єкта.

Однак, аналізуючи момент виникнення у позивача права на позов, суди вказали, що спірний договір оренди був укладений сторонами 24.10.01, саме від вказаного моменту позивач міг довідатися про порушення свого права, зокрема, щодо передачі йому в оренду приміщення, яке вже знаходилося в його користуванні, а не як він стверджує - після складення 03.07.14 головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради акту перевірки об'єкта оренди. Тому, встановлений цивільним законодавством 3-річний строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду закінчився 24.10.04. У зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки суду попередніх інстанцій вірними, зважаючи на наступне.

Перехідними положеннями ЦК України визначено, що до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 01.01.04, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Статтею 71 ЦК УРСР (у редакції від 08.10.99) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.

Колегія суддів касаційної інстанції має зазначити, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Відповідно, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому, допускається презумпція обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, яка в свою чергу повинна довести, з якого моменту їй стало (могло стати) відомо про порушення її права, що узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові від 29.10.14 у справі №6-152цс14.

Вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності, судом фактично вирішується питання не тільки щодо права позивача на звернення до суду за захистом порушеного права, але й щодо права відповідача бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.11 у справі "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії).

Зважаючи на те, що під час укладення оскаржуваного договору оренди від 24.10.01 №Ш-0355, позивачу було відомо, що будівлі, споруди, приміщення, у тому числі їдальня, по вказаній адресі, входять до складу цілісного майнового комплексу МДКП "Центральний ринок" та відповідно були передані ТОВ "Краківський ринок" ще 25.02.98 на підставі договору оренди державного майна №4, скаржник з цього моменту вже був обізнаний про факт подвійної передачі вказаної їдальні в оренду, а отже, строк позовної давності для оскарження даного правочину закінчився для позивача, як вірно встановлено попередніми інстанціями, 24.10.04, у зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів вважає, що постанова апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки вона прийнята при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному правозастосуванні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Краківський ринок" залишити без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.16 у справі №914/1827/15 залишити без змін.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

В. В. Палій