ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

03 жовтня 2016 року Справа № 5023/6099/12

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Солара 2007"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 (головуючий суддя Ільїн О.В., Бондаренко В.П., Россолов В.В.)
у справі№ 5023/6099/12 Господарського суду Харківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Деметра"
доПриватного підприємства "Будар"
прозвернення стягнення на предмет іпотеки,
та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору
Приватного підприємства "Солара 2007"
відповідача1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра", 2. Приватного підприємства "Будар",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів
Публічне акціонерне товариство "Мегабанк"
провизнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.05.2014 у справі №5023/6099/12 (суддя Хотенець П.В.) у первісному позові - Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра" відмовлено повністю. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Приватного підприємства "СОЛАРА 2007" задоволено повністю. Визнано за Приватним підприємством "СОЛАРА 2007" право власності на нерухоме майно, придбане за договором купівлі-продажу від 30.09.2009, укладеним між Приватним підприємством "СОЛАРА 2007" та СВОК "Лан".

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 у справі №5023/6099/12 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 29.05.2014 у справі №5023/6099/12, прийнято нове рішення, яким первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра" задоволено повністю: звернуто стягнення на предмет іпотеки, визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Деметра" право власності на предмет іпотеки. У задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства "Солара 2007" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Приватне підприємство "Солара 2007" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого господарського суду у даній справі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, розглянувши касаційну скаргу та додані до неї документи, встановила наступне.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.05.2015 у даній справі касаційну скаргу ПП "Солара 2007" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 у справі № 5023/6099/12 повернуто скаржнику на підставі п. 4 ч. 1 ст. 111-3 ГПК України у зв'язку зі сплатою судового збору у меншому розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Як роз'яснено у п. 2.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 судовий збір, оскільки інше не передбачено Законом, сплачується окремо за подання кожної позовної заяви (заяви, скарги).

Порядок і розмір сплати судового збору в Україні встановлено Законом України "Про судовий збір".

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в чинній редакції) визначені ставки судового збору, зокрема, за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду - у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При поданні позовної заяви у даній справі, у грудні 2012 року, підлягав сплаті судовий збір за позовною заявою майнового характеру за ставкою - 2 відсотки ціни позову (але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат).

Частиною 1 ст. 4 Закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2.15 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України судовий збір, законом передбачено сплату судового збору з апеляційної та касаційної скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

Як роз'яснено у п. 2.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 (зі змінами), судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи, за первісним позовом у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання на нього права власності за позивачем підлягав, у грудні 2012 року (2% ціни позову), сплаті судовий збір у розмірі 17072,36 грн., виходячи з вартості майна у розмірі 853618,00 грн. визначеної у іпотечному договорі. Також за подання зустрічного позову у даній справі, у лютому 2013 року (2% ціни позову), про визнання права власності на спірне майно підлягав сплаті судовий збір у сумі 17072,36 грн.

Отже, при зверненні до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 у даній справі заявник повинен був сплатити судовий збір за ставками, розрахованими, виходячи із сум судового збору, які підлягали сплаті за подання як первісного, так і зустрічного позовів.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті заявником за подання касаційної скарги у даній справі становить 40973,66 грн. (17072,36+ 17072,36 грн.) Ч120%.)

Однак скаржником згідно з квитанцією № 1780 від 09.04.2015 та платіжним дорученням № №19ОО42639 від 06.11.2015 сплачено судовий збір у загальному розмірі 1653,60 грн. (914,00 грн. та 739,60 грн.)

Отже, в порушення частини 4 статті 111 ГПК України, до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 111-3Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

За таких обставин подана касаційна скарга та додані до неї документи підлягають поверненню заявнику.

Згідно ч. 3 ст. 1113 ГПК України після усунення обставин, зазначених в пункті 2 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу в загальному порядку та з відповідним клопотанням про відновлення процесуального строку на касаційне оскарження.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Колегія суддів звертає увагу скаржника на необхідність належного обґрунтування ним неможливості звернення з касаційною скаргою у визначений законом строк. Адже без повного указання обґрунтованих підстав для відновлення строку на оскарження, фактично унеможливлюється об'єктивний розгляд цього процесуального питання.

Керуючись статтями 86, 111, пунктом 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Повернути Приватного підприємства "Солара 2007" касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 у справі №5023/6099/12 та додані до неї документи без розгляду.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова