ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року Справа № 904/4998/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Дармін М.О. (доповідач)

суддів: Березкіна О.В., Подобєд І.М.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Матвєєва -ОСОБА_1, довіреністьб/н від 10.03.2016 р.;

від відповідача: представник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Південенерго" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2016р. у справі № 904/4998/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південенерго", м. Нова Каховка, Херсонська обл.

до Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство "Інвестиція", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості в сумі 78 698, 35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області 30.06.2016р. у справі № 904/4998/16 (суддя Мельниченко І.Ф.) відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне дослідження судом доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання 30.06.2016р. в режимі відеоконференції та клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з чим справа розглянута без зясування всіх обставин, без належного дослідження поданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог.

Щодо суті позовних вимог скаржник не погоджується з висновком суду про те, що відповідач не вважається таким, що прострочив виконання свого зобовязання (ст.612 Цивільного кодексу України), оскільки сторонами не встановлений строк поставки товару (арматури) та позивач не надсилав на адресу відповідача вимогу в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України, тому право позивача не вважається порушеним та у останнього не виникає права вимоги повернення перерахованої відповідачу суми попередньої оплати 49 963, 00 грн. Позивач вважає, що між сторонами було укладено Договір поставки у спрощений спосіб, що підтверджено рішенням господарського суду. Так, на підставі виставлених рахунків відповідача № 11, № 12 від 04.04.2014р. позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 49 963, 00 грн. Відповідач не поставив оплачений товар позивачу та не повернув грошові кошти. З листопада 2015р. намагання позивача звязатись з відповідачем виявились марними, також неодноразові направлення поштової кореспонденції та претензії на адресу відповідача були безуспішні, у звязку з поверненням поштових відправлень позивачу з причини закінчення терміну зберігання. Крім того, застосування заходів досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою є правом субєктів господарювання, а не їх обовязком, незважаючи на це, позивач дотримав передбачені чинним законодавством способи досудового врегулювання даного спору.

Позивачем були надані суду докази направлення та повернення претензій, відправлених відповідачу на адресу, згідно ОСОБА_2 державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, на думку позивача, строк виконання зобовязання щодо поставки товару у відповідача настав, що розяснює п.п. 1.7. п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р.

Також скаржник не погоджується з висновком суду, що розмір неустойки і процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, який сторонами не укладався. Посилаючись на Постанову Верховного Суду України № 3-127гс11 від 28.11.2011р. позивач зазначає, що умовою застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобовязання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 30.09.2015р. справа № 904/699/15.

Також апелянт вказує, що його підприємство з 10.03.2016р. перебуває в процесі ліквідації, а неповернення грошових коштів відповідачем тягне за собою порушення прав кредиторів, за якими позивач повинен розрахуватися в процесі ліквідації.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.08.2016р. відновлено строк подання апеляційної скарги, відстрочено позивачу сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття постанови апеляційним господарським судом, призначено її розгляд в судове засідання на 03.10.2016р. колегією суддів: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Широбокова Л.П., Чус О.В.

Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського апеляційного господарського суду № 1189/16 від 06.09.2016р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку з перебуванням у відпустці суддів Широбокової Л.П., Чус О.В.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.09.2016р. визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Дармін М.О. (доповідач), судді Березкіна О.В., Подобєд І.М.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.09.2016р. задоволено клопотання позивача про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у звязку з чим судове засідання призначено на 04.10.2016р.

Відповідач не забезпечив участь повноважного представника в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.144). Про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив.

Враховуючи те, що наявні в справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача.

Судове засідання 04.10.2016р. проводилось в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 04.10.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

04.04.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Південенерго» (Позивач у даній справі), відповідно до платіжного доручення №74, здійснило попередню оплату за арматуру, згідно виставленого рахунку № 11 від 04.04.2014 р. на суму 41600 грн. (про що зазначено в призначенні платежу вказаного платіжного доручення) (а.с. 11).

07.04.2014 р. позивачем також здійснено перерахування грошових коштів в якості попередньої оплати за арматуру, відповідно до платіжного доручення №78, згідно виставленого відповідачем рахунку № 12 від 04.04.2014 р. на суму 8363 грн. (про що зазначено в призначенні платежу вказаного платіжного доручення) (а.с. 12).

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав встановлених ст. 11 цього кодексу.

Відповідно до ст.11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи.

Дії сторін, відповідача щодо виставлення позивачеві зазначених вище рахунків на оплату арматури, та дії останнього щодо одержання коштів за вказаними платіжними документами, якими були сплачені його рахунки, як і дії позивача щодо оплати рахунків, що надійшли на його адресу, на загальну суму 49 963 грн., свідчить про те, що між сторонами виникли зобов'язання з поставки товару.

Як вбачається із матеріалів справи строк зобовязання щодо поставки арматури сторонами встановлено не було.

Згідно частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів, які б свідчили про надсилання позивачем на адресу відповідача вимоги щодо здійснення ним поставки арматури на загальну суму 49 963 грн., ТОВ «НВП «Інвестиція»» не надано.

Оскільки, сторонами строк поставки товару не встановлений позивачем вимога в порядку статті 530 ЦК України на адресу відповідача не надсилалась, у відповідності зі статтею 612 ЦК України, відповідач в даному випадку не може вважатись таким, що прострочив виконання свого зобовязання, внаслідок чого право позивача, відповідно, не може вважатись порушеним, і відповідно, у останнього не виникає права вимагати повернення перерахованої відповідачеві суми попередньої оплати 49 963 грн.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства мають право звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

Виходячи з викладеного, висновок місцевого господарського суду про те, що права на звернення з позовом про повернення попередньої оплати, на момент вирішення спору, позивач ще не набув.

Зважаючи на те, що вимоги щодо стягнення інфляції, річних, пені, процентів за користування чужими грошовими коштами є похідними від суми основного боргу, (вимоги щодо якої в примусовому порядку є передчасними), у суду відсутні підстави для їх задоволення.

Посилання позивача на ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка встановлює безпідставне перерахування грошових коштів, господарський вважає помилковими, оскільки, як встановлено при розгляді даної справи, грошові кошти, в сумі 49 963 грн., позивачем перераховані в якості попередньої оплати за поставку товару, згідно виставленого відповідачем рахунку.

Перевіривши рішення місцевого господарського суду в повному обсязі у відповідності до вимог частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не знайшла інших підстав для його зміни або скасування.

Таким чином, оскільки, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції у відповідності до п.1 ч. 1 ст.103 ГПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Розподіл судових витрат у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Південенерго" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2016р. у справі № 904/4998/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2016р. у справі № 904/4998/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 11.10.2016р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна

Суддя І.М.Подобєд