РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016Справа №910/16102/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «ОТІС»
До Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва»
Простягнення 22 612,90 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Мацюк В.В., за довіреністю;

Від відповідача - Макусь Н.П., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «ОТІС» з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про стягнення 22 612,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором підряду №D2 4T №252 від 30.10.2013 в частині своєчасної оплати виконаних робіт.

У поданому відзиві на позову заяву відповідач проти основної суми боргу не заперечував та просив розстрочити виконання рішення в зв'язку із скрутним фінансовим становищем підприємства відповідача до 31.03.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2013 між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (надалі - замовник) та Приватним акціонерним товариством "ОТІС" (надалі - підрядник) укладено договір підряду №D2 4T №252 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе обов'язки по виконанню капітального ремонту ліфта, розташованого за адресою: вул. Бубнова, 13 (2 під'їзд) реєстр №12215 та придбання необхідних матеріалів для виконання робіт за рахунок коштів замовника, а замовник зобов'язується сплатити підряднику вартість робіт і матеріалів, яка визначена в договірній ціні.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 5.1 з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2013, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Вартість робіт, відповідно до пункту 2.1. Договору визначається дефектним актом та розрахунком договірної ціни на виконання капітальному ремонту ліфта і складає 22 612 грн. 90 коп.

Згідно з п. 2.2 договору виконання робіт оформлюється актом за формою КБ-2в та довідкою за формою КБ-3 не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що оплата вартості ремонту здійснюється замовником протягом п'яти робочих днів з дня підписання акту виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе за договором зобов'язання належним чином, що підтверджується підписаними і скріпленими печатками сторін актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за жовтень 2013 року (форма № КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) за жовтень 2013 року на суму 22 612,90 грн.

З огляду на вищенаведене та підписання уповноваженою особою відповідача акту приймання виконаних будівельних робіт №1 за жовтень 2013 року (форма КБ-2в) без будь-яких зауважень чи заперечень щодо обсягу та якості виконаних робіт, свідчить про прийняття останнім цих робіт та, відповідно, породжує у відповідача обов'язок по їх оплаті у строки, визначені договором.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором підряду.

Стаття 837 ЦК України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Тобто, законодавець покладає на підрядника обов'язок виконати роботу, а замовник зобов'язаний її прийняти і оплатити.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене та п. 2.3 Договору, строк оплати за Договором є таким, що настав.

Доказів оплати виконаних позивачем робіт в термін встановлений судом, відповідачем надано не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, матеріали справи свідчать про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 22 612,90 грн., а позовні вимоги про стягнення вказаної заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи відповідача в яких він посилається на відсутність фінансування не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.04.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у інформаційному листі від 13.07.12. № 01-06/908/2012.

Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення на до 31.03.2017 у зв'язку з скрутним фінансовим становищем, суд зазначає наступне.

Пунктом 6 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (Пленум Вищого господарського суду України у пункті 7.2 його постанови від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте наведена відповідачем підстава для розстрочення виконання судового рішення (тяжке фінансове становище) не є тими виключними обставинами, які давали б можливість для розстрочення виконання судового рішення, оскільки такий незадовільний майновий стан відповідача утворився, зокрема, внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від нього обставин.

Крім того, судом враховано, що відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України відсутність коштів у боржника не вважається випадком, який звільняє останнього від відповідальності за порушення ним зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Відповідач не довів належними та допустимим доказами наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення, у зв'язку із чим його заява про розстрочення виконання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (03039, м. Київ, проспект Голосіївський, будинок 17-Б, ідентифікаційний код 32375554) на користь Приватного акціонерного товариства "ОТІС" (03062, м. Київ, вулиця Чистяківська, буд. 32, ідентифікаційний код 14357579) 22 612 (двадцять дві тисячі шістсот дванадцять) грн. 90 коп. основного боргу, а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.10.2016

Суддя І.І.Борисенко