Господарський суд Чернігівської області
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

"17" жовтня 2016 р. Справа № 927/732/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

До відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», вул.Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

про стягнення 229 067 080грн.71коп.

Суддя Книш Н.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: 12.10.2016 та 17.10.2016- ОСОБА_1 головний юрисконсульт довіреність №14-96 від 18.04.2014

Від відповідача: 12.10.2016 та 17.10.2016 ОСОБА_2 представник довіреність №339 від 06.10.2016, ОСОБА_3 начальник юридичного управління довіреність №177 від 22.12.2015

Ухвала виноситься після оголошеної в судовому засіданні з 12.10.2016 по 17.10.2016 перерви на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем - ОСОБА_4 акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України») подано позов про стягнення з відповідача - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (далі ПАТ «Чернігівгаз») заборгованості в сумі 95368040,31грн. за поставлений природний газ згідно договору №13-241-ВТВ від 04.01.2013, 73 584 860,38грн. пені, 5 985 362,21грн. три проценти річних, 54 128 817,81грн. інфляційних втрат.

У судовому засіданні 15.09.2016 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 15.09.2016 надав письмові пояснення від 12.09.2016 щодо нарахування пені, а також зазначив, що договір укладений між сторонами не був змінений в частині порядку здійснення розрахунків та в частині відповідальності за не виконання умов договору. Позивач заперечує щодо зменшення пені та стверджує, що зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові збитки та дозволить відповідачу і у подальшому порушувати договірні умови. У письмовому пояснення позивач також навів свою позицію щодо нарахування втрат від інфляційних процесів та 3% річних, зазначив, що нарахуванню згідно інфляційних процесів підлягають не тільки основна сума боргу, а й суми, на які збільшився борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів. Представник позивача у судовому засіданні просив не приймати до уваги пояснення, які викладені у п.2 письмових пояснень від 12.09.2016 щодо укладеної між сторонами додаткової угоди №10.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.09.2016 заперечував проти позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву №18/346 від 14.09.2016, зазначивши, що відповідно до ст.11 договору (в редакції додаткової угоди №10 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-241-ВТВ від 22.12.2014) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, що з урахуванням ст.11 договору мав розрахуватись з позивачем після настання 20.01.2016 року. Відповідач зазначає, що при поданні позовної заяви позивач не надав суду докази надіслання підписаних уповноваженим представником та скріплених печаткою актів приймання-передачі газу за 2013-2015 роки, які відповідно до п.3.4 договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Відповідач стверджує, що в нього відсутні повернуті від позивача акти приймання-передачі газу за зобовязаннями 2013-2015 років, факт часткової оплати ПАТ «Чернігівгаз» за отриманий газ не свідчить про настання строку оплати, а підтверджує лише виконання відповідачем зобовязань щодо поточної оплати, як передбачено у п.6.1 договору. Відповідач вважає нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення оплати за зобовязаннями 2013, 2014, 2015 років неправомірними, а також безпідставним нарахуванням пені за період з січня 2013 по грудень 2013, в період розгляду справи про банкрутство ПАТ «Чернігівгаз», коли протягом дії мораторію не нараховується неустойка, не застосуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань. Крім того, відповідач зазначив, що можливість ПАТ «Чернігівгаз» розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ перед споживачем прямо залежить від затвердженого гранично допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової. ПАТ «Чернігівгаз» стверджує, що виконання зобовязань стало неможливим саме внаслідок бездіяльності третіх осіб органів державної влади (Міненерго вугілля України та НКРЕКП України). Внаслідок дій/бездіяльності третіх осіб тариф на розподіл природного газу, встановлений для заявника, не відповідає критерію економічної обґрунтованості, оскільки передбачає неповну компенсацію нормативно передбачених витрат газу (ВТВ та Втр) під час здійснення його господарської діяльності. Крім іншого, відповідач вказав, що відповідно до п.8.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Відповідач повідомляє, що на підтвердження настання форс-мажорних обставин ПАТ «Чернігівгаз» отримало Сертифікат №6075 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 29.03.2016, що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем зобовязання, визначеного п.6.1 договору №13-241-ВТВ по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, а саме в розмірі 22,2млн куб.м на суму 150703,1тис.грн без ПДВ, які настали з 01.05.2014 та тривають досі. На виконання умов договору ПАТ «Чернігівгаз» листом від 31.03.2016 вих№18/1391 повідомило позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання зобовязань за договором.

Представник позивача в судовому засіданні 15.09.2016 надав заяву про продовження розгляду справи на 15 днів у звязку з необхідністю надання додаткових документів для встановлення обставин справи. Представник відповідача не заперечував щодо поданого позивачем клопотання про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою від 15.09.2016 суд продовжив строк розгляду спору на 15 днів та відклав розгляд справи на 29.09.2016 о 10:00.

Від позивача надійшло письмове заперечення від 29.09.2016 на відзив, в якому він виклав свою позицію щодо додаткової угоди №10, щодо форс-мажору, щодо розрахунків неустойки, 3% річних та інфляції, щодо справи про банкрутство відповідача та мораторію, щодо отримання актів приймання-передачі газу. Окрім того, позивач зазначив, що на виконання договору продавець з січня 2013 по грудень 2015 передав, а покупець отримав природний газ на суму 508 073 820,74грн., відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в сумі 412 705 780,43грн., заборгованість складає 95 368 040,31грн., яка рахується за наступними актами: акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2015 року - сума боргу 2 100 564,47грн. виникла 29.03.2016, акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2015 року сума боргу 44 354 441,24 грн. виникла 20.12.2015, акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 сума боргу 48 913 034,50грн. виникла 20.01.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.09.2016 надав заперечення по справі №18/364 від 29.09.2016, в якому виклав свою позицію стосовно наданого позивачем розрахунку та стосовно визначення строків оплати, зазначивши при цьому, що позивач надав суду неправомірний та такий, що порушує вимоги чинного законодавства розрахунок інфляційних втрат, 3% річних та пені, ігноруючи при цьому недобросовісне виконання власних обовязків по договору, що суттєво впливають на визначення строків оплати для ПАТ «Чернігівгаз».

Представники позивача та відповідача в судовому засіданні 12.10.2016 надали клопотання про нездійснення технічної фіксації судового процесу, які задоволені судом.

Від позивача надійшло пояснення від 11.10.2016, в якому зазначив, що несвоєчасне підписання та факт направлення контрагенту продавцем актів приймання-передачі жодним чином не змінює встановлений договором конкретний строк оплати поставленого газу та не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України чи простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, тому сам факт та наявність або відсутність доказів направлення підписаних актів контрагенту компанією не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість фактично поставленого природного газу. Крім того, положення договору або закону не ставить зобовязання з оплати фактично поставленого природного газу в залежність від повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, в матеріалах справи наявні підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу і момент їх повернення покупцю не має значення для справи.

Представник позивача в судовому засіданні 12.10.2016 надав копію заяви від 11.10.2016 про збільшення позовних вимог, до якої додано копії опису вкладення у цінний лист і фіскального чеку від 11.10.2016 на ім'я відповідача та оригінал фіскального чеку з описом вкладення у цінний лист від 11.10.2016 на ім'я Господарського суду Чернігівської області. Дана копія з додатками залучена судом до матеріалів справи.

Представник позивача заявив усне клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для надання можливості оригіналу заяви про збільшення позовних вимог надійти до суду по пошті.

У судовому засіданні представником відповідача подано клопотання від 12.10.2016 про залучення до матеріалів справи документів, яке судом задоволено, документи залучено до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2016 надав додаткові заперечення №18/321 від 12.10.2016, в яких зазначив, що акт приймання-передачі газу може розцінюватися і як термін, з яким повязане виникнення обовязку оплати за поставлений газ, так і як первинний бухгалтерський документ, на підставі якого ПАТ «Чернігівгаз» мало здійснювати оплату. Відповідач звертає увагу на висновки, викладені у постанові ВСУ від 19.04.2016 у справі №816/11081/14 та від 08.04.2014 у справі №3-7гс14. Відповідач, посилаючись на п.6.1 договору (в редакції додаткової угоди №10 до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-241-ВТВ від 22.12.2014), зазначає, що між позивачем та відповідачем укладено 4 договори транспортування: договір на розподіл природного газу №14/971/13 від 21.01.2013, договір на розподіл природного газу №14-114-ТН від 30.01.2014, договір на розподіл природного газу №14-115-ТБ від 30.01.2014, договір на розподіл природного газу №14-32-ПР від 30.01.2014, згідно з якими позивачу відповідачем надавались послуги з транспортування в період з січня 2013 по грудень 2015. Відповідач стверджує, що дослідження розрахунку позивача з ПАТ «Чернігівгаз» за послуги транспортування потребує дослідження первинних бухгалтерських та платіжних документів в сукупності (як з боку ПАТ «Чернігівгаз» так і з боку позивача, зокрема, платіжних доручень, заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, протоколів про проведення взаєморозрахунків) та спеціальних знань. Оскільки, від розрахунку протягом 2014-2015 років позивача перед ПАТ «Чернігівгаз» за послуги з транспортування залежить виникнення обовязку ПАТ «Чернігівгаз» стосовно остаточного розрахунку за використаний природний газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу по спірному договору, так як саме 20 число місяця, наступного за місяцем поставки газу, визначене позивачем як момент прострочки, і від даного числа позивачем здійснювалось нарахування інфляційних втрат, пені, 3% річних. Відповідач повідомляє, що частково оплата за поставлений газ по договору №13-241-ВТВ здійснювалась на підставі спільних протокольних рішень, згідно платіжних доручень, копії яких додані до матеріалів справи. Відповідно до позиції ВГСУ, викладених у постановах від 26.07.2016 по справі №924/13/16 та від 03.08.2016 по справі №906/210/16, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобовязання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства…, сторони тим самим (підписанням спільних протокольних рішень і виконанням положень останніх) змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги. Вказані обставини виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, нарахування 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання і нарахування інфляційних втрат. Аналогічної позиції щодо зміни строків проведення розрахунків дотримується ВСУ (постанова від 11.11.2015 у справі №927/1733/14, постанова від 25.03.2015 у справі №3-23гс15). Відповідач зазначив, що підписання спільних протокольних рішень є довготриваючим процесом при імперативному регулюючому впливу держави, на швидкість проходження якого не може вплинути ПАТ «Чернігівгаз», а тому нарахування штрафних санкцій, інфляції та 3% річних за прострочення оплати даних сум є неправомірним.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2016 надав заяву №18/322 від 12.10.2016 щодо застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що позивач здійснив нарахування 3% річних, пені та інфляційних втрат за період з лютого 2013 по серпень 2013 з пропущенням строку позовної давності, а саме: прострочка виконання зобовязань за січень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.02.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями січня 2013 сплинув 20.02.2016; прострочка виконання зобовязань за лютий 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.03.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями лютого 2013 сплинув 20.03.2016; прострочка виконання зобовязань за березень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.04.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями березня 2013 сплинув 20.04.2016; прострочка виконання зобовязань за квітень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.05.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями квітня 2013 сплинув 20.05.2016; прострочка виконання зобовязань за травень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.06.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями травня 2013 сплинув 20.06.2016; прострочка виконання зобовязань за червень 2013, як стверджує позивач, виникла з 20.07.2013, тож строк позовної давності за зобовязаннями червня 2013 сплинув 20.07.2016. У поданій заяві відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з ПАТ «Чернігівгаз» інфляційних втрат, пені та 3% річних за прострочення здійснення оплати за зобовязаннями за період з січня 2013 по червень 2013 року.

Представник позивача заявив усне клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для надання часу для підготовки письмових пояснень по даній заяві.

Суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2016 надав заяву №18/323 від 12.10.2016 про призначення судово-економічної експертизи, в якій просив призначити по справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручити Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, витирати по проведенню експертизи покласти на ПАТ «Чернігівгаз» та на вирішення судово-економічної експертизи поставити питання:

1. Чи відповідає матеріалам справи та правилам арифметичних дій сума пені, що визначена ПАТ «НАК «Нафтогаз України» по кожному місяцю окремо за період з січня 2013 року по грудень 2015 року?

2. Чи відповідає матеріалам справи та правилам арифметичних дій сума інфляційних втрат, що визначена ПАТ «НАК «Нафтогаз України» по кожному місяцю окремо за період з січня 2013 по грудень 2015 року?

3. Чи відповідає матеріалам справи та правилам арифметичних дій сума 3 % річних, що визначена ПАТ «НАК «Нафтогаз України» по кожному місяцю окремо за період з січня 2013 по грудень 2015 року?

4. Якою датою рахувати припинення заборгованості за договором №13-241-ВТВ від 04.01.2013 у розмірі 11362543,91 грн. ПАТ НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-9795/1.2-15 від 22.12.2015, якщо заява датована 22.12.2015 року, а фактично отриманої ПАТ «Чернігівгаз» 28.12.2015?

5. Якою датою рахувати припинення заборгованості за договором №13-241-ВТВ від 04.01.2013 у розмірі 16496009,20 грн. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 26-401/1.2-16 від 21.01.2016, якщо заява датована 21.01.2016, а фактично отриманої ПАТ «Чернігівгаз» 01.02.2016?

6. Чи існувала заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» станом на 20 число місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу №14/971/13 від 21.01.2013?

7. Чи існувала заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» станом на 20 число місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу №14-114-ТН від 30.01.2014?

8. Чи існувала заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» станом на 20 число місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу №14-115-ТБ від 30.01.2014?

9. Чи існувала заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» станом на 20 число місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу №14-32-ПР від 30.01.2014?

10. Чи були підстави у ПАТ «Чернігівгаз» здійснити остаточний розрахунок по договору №13-241-ВТВ від 04.01.2013 перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на 20 число місяця наступного за місяцем поставки газу в період з 01.01.2013 по 31.12.2015 в розрізі за кожен місяць? Якщо ні, то коли вони настали в період з 01.01.2013 по 31.12.2015 в розрізі за кожен місяць?

11. Чи були підстави у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» здійснювати нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на оплати, здійснені на підставі спільних протокольних рішень, а саме: №1039 від 21.03.2016, № 937 від 18.03.2016, № 1023 від 21.03.2016, №645 від 19.02.2016, №614 від 18.02.2016, №267 від 22.01.2016, № 130 від 20.01.2016, № 3054 від 18.12.2015, № 3056 від 18.12.2015, № 3055 від 18.12.2015, №3060 від 18.12.2015, № 2573 від 20.11.2015, № 2225 від 20.10.2015, № 2039 від 21.09.2015, № 1455 від 19.06.2015, № 1204 від 20.05.2015, № 881 від 17.04.2015, №882 від 17.04.2015, №694 від 20.03.2015, № 695 від 20.03.2015, № 453 від 20.02.2015, № 2082 від 20.10.2014, № 1842 від 17.09.2014, № 1698 від 18.08.2014, № 1557 від 17.07.2014, № 1425 від 19.06.2014, №1243 від 21.05.2014, № 983 від 17.04.2014, № 700 від 19.03.2014, № 425 від 25.02.2014, № 178 від 24.01.2014, № 2030 від 19.11.2013, № 179 від 24.01.2014, № 1832 від 18.10.2013, №1612 від 17.09.2013, №1502 від 16.08.2013, № 1282 від 19.06.2013, № 1412 від 18.07.2013, №1012 від 19.04.2013, №1013 від 19.04.2013, № 439 від 19.02.2013, №678 від 19.03.2013 на період часу від дати підписання спільного протокольного рішення до проведення оплати Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області згідно платіжного доручення, у розрізі кожного спільного протокольного рішення?

12. З якої дати необхідно рахувати погашення платежів, які здійснювались на підставі спільних протокольних рішень: № 1039 від 21.03.2016, № 937 від 18.03.2016, №1023 від 21.03.2016, №645 від 19.02.2016, №614 від 18.02.2016, №267 від 22.01.2016, №130 від 20.01.2016, №3054 від 18.12.2015, № 3056 від 18.12.2015, № 3055 від 18.12.2015, №3060 від 18.12.2015, № 2573 від 20.11.2015, №2225 від 20.10.2015, № 2039 від 21.09.2015, №1455 від 19.06.2015, №1204 від 20.05.2015, №881 від 17.04.2015, № 882 від 17.04.2015, № 694 від 20.03.2015, № 695 від 20.03.2015, № 453 від 20.02.2015, №2082 від 20.10.2014, № 1842 від 17.09.2014, №1698 від 18.08.2014, №1557 від 17.07.2014, №1425 від 19.06.2014, № 1243 від 21.05.2014, №983 від 17.04.2014, №700 від 19.03.2014, №425 від 25.02.2014, №178 від 24.01.2014, № 2030 від 19.11.2013, №179 від 24.01.2014, №1832 від 18.10.2013, № 1612 від 17.09.2013, №1502 від 16.08.2013, № 1282 від 19.06.2013, № 1412 від 18.07.2013, №1012 від 19.04.2013, №1013 від 19.04.2013, №439 від 19.02.2013, № 678 від 19.03.2013, в розрізі по кожному спільному протокольному рішенні?

Представник позивача заявив усне клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для надання часу для підготовки письмових пояснень по заяві відповідача про призначення судової економічної експертизи.

Суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи заяву відповідача про призначення судово-економічної експертизи.

Представник відповідача не заперечував щодо оголошення перерви у судовому засіданні для надання можливості суду отримати по пошті оригінал заяви позивача про збільшення позовних вимог та можливості представнику позивача підготувати письмові пояснення по поданих відповідачем заявах.

З метою дотримання принципу змагальності сторін, повного та обєктивного дослідження обставин справи, суд задовольнив усні клопотання представника позивача щодо оголошення перерви у судовому засіданні для підготовки письмової позиції щодо поданих відповідачем заяв та для подання позивачем оригіналу заяви про збільшення розміру позовних вимог. За таких обставин, у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні судом оголошено перерву до 17.10.2016 до 11:00год.

Після оголошеної перерви у судове засідання 17.10.2016 зявилися уповноважені представники позивача та відповідача.

Від позивача по пошті надійшов оригінал заяви від 11.10.2016 про збільшення позовних вимог, в якій посилаючись на те, що станом на момент порушення провадження у справі відповідачем не погашено суму основного боргу та неналежно виконувались зобовязання щодо оплати за поставлений газ, заявляє про збільшення позовних вимог в частині пені на 7 670 550 грн.29 коп., 3% річних на 1 263 727 грн.97 коп. і втрат від інфляційних процесів на 5 651 296 грн.21 коп., які нараховані за прострочення оплати за поставлений газ. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений природний газ в сумі 95 368 040 грн.31 коп., пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 81 255 410 грн.67 коп., три проценти річних в сумі 7 249 090 грн.18 коп., інфляційні втрати в сумі 59 780 114 грн. 02 коп., а всього 243 652 655 грн.18 коп. У поданій заяві позивач зазначив, що оновлений розрахунок заявлених до стягнення з відповідача сум додано до матеріалів справи у запереченні на відзив б/н від 28.09.2016 (т.2 а.с.122-137).

Представник відповідача не заперечував щодо залучення до матеріалів справи заяви позивача про збільшення позовних вимог, але заперечив щодо збільшення розміру позивних вимог та просив призначити судову-економічну експертизу. Витрати по сплаті за проведення судово-економічної експертизи просив покласти на відповідача.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття судом рішення по справі збільшити, зменшити розмір позовних вимог, а подана позивачем заява від 11.10.2016 року не суперечить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси, а тому суд приймає заяву від 11.10.2016 року, відповідно до якої позивачем збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені на суму 7 670 550 грн. 29коп., 3% річних на суму 1 263 727 грн.97коп. і втрат від інфляційних процесів на суму 5 651 296грн.21коп.

Від позивача до початку судового засідання надійшло пояснення від 13.10.2016, в якому зазначив, що укладені між сторонами спільні протокольні рішення (далі СПР) за своєю правовою природою не є додатковими угодами договору і їх укладання не може вважатися правочином, яким сторони внесли зміни до договору, спільні протокольні рішення і платіжні доручення про перерахування коштів лише вказують, що такі розрахунки між сторонами є процедурою погашення зобовязань відповідача з остаточної оплати вартості поставленого природного газу у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенні сум пільг і субвенцій населенню. Позивач стверджує, що правовідносини між сторонами, які виникають на підставі договору про організацію проведення сторонами взаєморозрахунків та правовідносини, які повязані з СПР не є подібними, а тому відсутні правові підстави для висновку, що правова позиція ВСУ, яка наведена у ряді постанов з приводу застосування ст.625 ЦКУ є обовязковою для судів та сторін у справі. Стосовно тверджень відповідача про неотримання актів приймання-передачі, позивач повторно висловив свою позицію, яка співпадає із попередньо наданими письмовими поясненнями та запереченнями. Окрім того, позивач зазначив, що акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, а тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отримання природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником. У поясненні позивач посилається на правову позицію, викладену у постановах ВГСУ у справах №904/11154/15 від 05.09.2016, №904/248/16 від 07.09.2016, №909/79/16 від 14.09.2016 та №918/910/15 від 26.09.2016 та в інших постановах, перелік яких наведено додатково. У поданому поясненні позивач заперечував щодо проведення судово-економічної експертизи, зазначивши, що нарахування пені, інфляційних та 3% річних не потребує спеціальних знань та у випадку наявності сумнівів у суду щодо нарахування останніх суд зобовязаний перерахувати їх власноруч, оскільки в даному випадку нарахування штрафних санкцій, інфляційних та 3% річних виконані у відповідності до положень чинного законодавства, розрахунки, які здійснені компанією повністю відображають дату виконання зобовязання, строк виконання зобовязання відповідачем, а клопотання про призначення експертизи спрямоване лише на затягування розгляду справи та уникнення юридичної відповідальності за неналежне виконання грошових зобовязань за правочином. Щодо строку позовної давності позивач зазначив, що ним правомірно нараховано пеня, 3% річних інфляційні та штраф, вказавши, що відповідач своїми твердженнями та доводами навмисне вводить суд в оману з метою уникнути від відповідальності за невиконання/неналежне виконання умов договору.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.10.2016 надав клопотання про залучення документів до матеріалів справи, яке задоволено судом, документи долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому до обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ за період з січня 2013 року по грудень 2015 року згідно договору купівлі-продажу природного газу №13-241-ВТВ від 04.01.2013, пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем за щомісячними зобовязаннями відповідача за період прострочки станом на 26.09.2016 згідно розрахунку заявлених до стягнення сум (т.2 а.с.122-137) та з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог від 11.10.2016.

Відповідно до ч.1 ст.41 Господарського процесуального кодексу України господарським судом призначається судова експертиза у разі виникнення при вирішенні господарського спору питань, що потребують розяснення із застосуванням спеціальних знань.

Вищий господарський суд України у п.2 Постанови Пленуму № 4 від 23.03.2012р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» зазначив, що відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Господарський суд вважає заяву відповідача про призначення судової економічної експертизи обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позовні вимоги заявлено за тривалий період поставки природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат відповідача: січень 2013 - грудень 2015, на протязі якого здійснювались щомісячні поставки позивачем відповідачу природного газу на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13-241-ВТВ від 04.01.2013 (т.1 а.с.12-16) та додаткових угод до нього (т.1 а.с.17-23, 25-38), у звязку з чим суми заборгованості змінювались. Відповідачем здійснювались розрахунки за спожитий газ. Як свідчать матеріали справи, сторони у відносинах допускали розрахунки грошовими коштами, а також шляхом проведення зарахування зустрічних зобовязань позивача та відповідача за договорами купівлі-продажу природного газу, за договорами розподілу природного газу, шляхом укладання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20. Визначення пені, 3% річних, втрат від інфляції повинно перебувати у логічно-змістовному звязку з визначенням суми самої заборгованості, перевірки методології розрахованих позивачем пені, 3% річних, інфляційних втрат відповідно до Рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.97г. N 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», норми ч.5 ст.254 ЦК України (якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, що визначений відповідно до закону, днем закінчення строку є перший за ним робочий день). Відповідач відмовився надавати суду контррозрахунок щодо поданого позивачем розрахунку сум, заявлених до стягнення, підписувати акт звірки розрахунків, направлений позивачем, посилаючись на відсутність єдиної судової практики та можливість суду розцінити подані документи як визнання відповідачем позовних вимог, в той час як відповідач заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві, поясненнях.

Враховуючи тривалість спірного періоду, в якому здійснювалась поставка природного газу, його транспортування (з січня 2013 по грудень 2015), а також приймаючи до уваги необхідність спеціальних знань для дослідження (перевірки) правильності інформації, наведеної у великому обсязі документації, що складалась позивачем і відповідачем під час виконання своїх зобов'язань за договором №13-241-ВТВ від 04.01.2013, щодо проведення позивачем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу по договору №13-241-ВТВ від 04.01.2013, повного розрахунку за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими відповідачем позивачу в попередньому місяці по договорам на розподіл природного газу, та перевірки вірності розрахунку заявлених вимог про стягнення боргу, пені, інфляційних втрат і 3% річних, суд вважає за необхідне призначити у справі судово-економічну експертизу.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» визначено, що у вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) господарському суду слід визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребовує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи.

Відповідач просив доручити проведення судової експертизи Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Чернігів, вул.Старобілоуська,25а) та запропонували коло питань на вирішення експерта.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) одним з основних видів експертизи є економічна: бухгалтерського та податкового обліку; фінансово-господарської діяльності; фінансово-кредитних операцій.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

Приймаючи до уваги вищезазначене, враховуючи, що в силу статей 43, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України рішення суду має ґрунтуватися на всебічному, повному, об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності відповідно до вимог закону, господарський суд дійшов висновку за доцільне доручити проведення економічної експертизи Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Чернігів, вул.Старобілоуська,25а), а заяву відповідача про призначення судової експертизи задовольнити в цій частині.

У відповідності до ч. 2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути розяснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Враховуючи обставини справи, приймаючи до уваги Науково-методичні рекомендації з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз, з огляду на поставлені відповідачем питання, що потребують розяснення експертом, суд вважає за необхідне їх відкоригувати для отримання висновку експерта з огляду на заявлений предмет спору, суд визначив остаточне коло питань на вирішення судової експертизи.

Відповідно до положень частини першої статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати на оплату експертизи згідно виставленого експертною становою рахунку, покладаються на відповідача ОСОБА_4 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз».

Відповідно до ч.2 ст.79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Враховуючи, що для проведення судової експертизи матеріали справи мають бути надіслані до судово-експертної установи, в звязку з цим подальший розгляд справи не представляється можливим, а тому провадження у справі має бути зупинено на час проведення судової експертизи.

Керуючись ст.ст.22, 41, 77, п.1 ч.2 ст.79, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Призначити у справі № 927/732/16 судову економічну експертизу.

2. Проведення судової експертизи доручити Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Чернігів, вул.Старобілоуська,25а).

3. На вирішення судової експертизи поставити питання:

3.1. Чи підтверджується документально заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» станом на 20 число кожного місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу №14/971/13 від 21.01.2013?

3.2. Чи підтверджується документально заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» станом на 20 число кожного місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу №14-114-ТН від 30.01.2014?

3.2. Чи підтверджується документально заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» станом на 20 число кожного місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу №14-115-ТБ від 30.01.2014?

3.3. Чи підтверджується документально заборгованість ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Чернігівгаз» станом на 20 число кожного місяця наступного за місяцем надання послуг з транспортування природного газу по договору на розподіл природного газу №14-32-ПР від 30.01.2014?

3.4. Чи підтверджується документально заявлена у позові заборгованість ПАТ «Чернігівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу № 13-241-ВТВ від 04.01.2013 у сумі 95 368 040грн.31коп. у розрізі періодів її існування та розмірів які наведені позивачем в розрахунку т.2 а.с.122-137?

3.5. Чи підтверджується документально розмір заборгованості ПАТ «Чернігівгаз» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за природний газ, отриманий за період січень 2013 грудень 2015 за договором купівлі-продажу природного газу №13-241-ВТВ від 04.01.2013, по кожному періоду прострочення який визначений позивачем у розрахунку т.2 а.с.122-137 з урахуванням дати виникнення та погашення?

3.6. Чи підтверджується документально та відповідає правилам арифметичних дій сума інфляційних втрат, що визначена ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у розрахунку т.2 а.с.122-137 окремо по кожному місяцю поставки ПАТ «Чернігівгаз» природного газу за період січень 2013 - грудень 2015 за договором купівлі-продажу природного газу №13-241-ВТВ від 04.01.2013 ?

3.7. Чи підтверджується документально та відповідає правилам арифметичних дій сума 3% річних, що визначена ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у розрахунку т.2 а.с.122-137 окремо по кожному місяцю поставки ПАТ «Чернігівгаз» природного газу за період січень- 2013 - грудень 2015 за договором купівлі-продажу природного газу №13-241-ВТВ від 04.01.2013?

3.8. Чи підтверджується документально та відповідає правилам арифметичних дій сума пені, що визначена ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у розрахунку т.2 а.с.122-137 окремо по кожному місяцю поставки ПАТ «Чернігівгаз» природного газу за період січень 2013 - грудень 2015 за договором купівлі-продажу природного газу №13-241-ВТВ від 04.01.2013?

4. Витрати на проведення судової експертизи покласти на позивача ОСОБА_4 акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», вул.Любецька, 68, м. Чернігів.

5. Зобов'язати сторони надати на вимогу експерта всі необхідні документи.

6. В розпорядження експертів направити матеріали справи №927/732/16 Господарського суду Чернігівської області.

7. Запропонувати судовому експерту реалізувати надане йому статтею 13 Закону України «Про судову експертизу» право, щодо зазначення в експертному висновку фактів, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання.

8. Попередити експертів про кримінальну відповідальність у разі необґрунтованої відмови від проведення експертизи та за надання завідомо неправдивого висновку за ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України.

9. Висновок судового експерта надати суду, копії висновку надіслати сторонам.

10. До закінчення проведення судової експертизи та повернення матеріалів справи до господарського суду провадження у справі №927/732/16 зупинити.

Суддя Н.Ю.Книш