ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа №917/399/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Медуниця О.Є., суддя Терещенко О.І.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 03.08.2016 року;

відповідача не зявився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №635 від 30.05.2016 року;

прокуратури Харківської області ОСОБА_3, посвідчення №032167 від 11.02.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства «Нива», с.Красна Лука, Полтавська область, (вх.№1869П/1-40) на рішення господарського суду Полтавської області від 08.06.2016 року по справі №917/399/16,

за позовом Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства «Нива», с.Красна Лука, Полтавська область,

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м.Полтава,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, с.Лазірки, Полтавська область,

за участю Прокуратури Полтавської області, м.Полтава,

про визнання права на оренду земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

Сільськогосподарське приватно-орендне підприємство «Нива» звернулося до господарського суду з позовною заявою в якій, з урахуванням уточнень до неї, просило: визнати поновленим договір оренди землі від 27.03.2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області та Сільськогосподарським приватно-орендним підприємством «Нива», на земельну ділянку площею 34,6804 га за кадастровим номером :00:007:0024, до 31 грудня 2022 року, враховуючи умови додаткової угоди до даного договору.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 08.06.2016 року по справі №917/399/16 (суддя Погрібна С.В.) у задоволені позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 08.06.2016 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати скаржник просить суд покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що він - господарство-орендар є добросовісним користувачем земельної ділянки відповідно до її цільового призначення (для вирощування товарної сільськогосподарської продукції) і у встановленому порядку звернувся щодо подовження договірних відносин з попереднім контрагентом за договором та до закінчення терміну дії договору - до розпорядника землі відповідача. Позивач робить висновок, що орендодавець - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області мало діяти за правилами ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», проте таких дій вчинено не було.

Скаржник звертає увагу суду на те, що відповідач неналежним чином користувався наданими йому правами під час врегулювання питання про продовження строку дії договору, які полягали у ненаданні відповідей на заяви позивача, а також на те, що відповідачем умисно вчинялись дії направленні на ухилення від пролонгації договору.

Ухвалою суду Харківського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду.

08.08.2016 року від прокуратури Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7835), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Прокуратура Полтавської області наполягає на тому, що сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору і додаткова угода щодо поновлення договору оренди землі залишилась неукладеною, а отже переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилось в силу приписів ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Представник третьої особи також надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№7887 від 09.08.2016 року), який є тотожним за замістом до відзиву прокуратури Полтавської області та просить рішення господарського суду Полтавської області від 08.06.2016 року по справі №917/399/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

10.08.2016 року представник позивача надав через канцелярію суду клопотання про приєднання доказів (вх.№7902), зокрема, копію листів у підтвердження факту належного звернення до відповідача з вимогами про продовження строку дії договору оренди. Вказане клопотання задоволено та долучено документи до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.08.2016 року для забезпечення повного, всебічного та обєктивного розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, задоволено клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги, задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи.

21.09.2016 року від Прокуратури Полтавської області надійшли письмові пояснення по справі (вх.№9595), які долучено до матеріалів справи.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області до початку судового засідання 22.09.2016 року надало через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№9603), в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства «Нива», а рішення господарського суду Полтавської області від 08.06.2016 року по справі №917/399/16 залишити без змін.

Відповідач наполягає на тому, що договір оренди землі від 27.03.2014 року на земельну ділянку площею 34,6804 га закінчився ще 31.12.2015 року, а до закінчення терміну дії договору сторони не уклали додаткову угоду, оскільки не дійшли згоди щодо істотних умов договору з метою поновлення. Крім того, відповідна угода не була укладена на протязі місяця після закінчення строку дії договору оренди. Отже, як вказує відповідач, позивач втратив своє переважне право на поновлення договору оренди землі на спірну земельну ділянку.

22.09.2016 року позивач надав до суду письмові пояснення по справі (вх.№9609), з додатками, а саме копії листів та відповідей на них, які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 22.09.2016 року для забезпечення повного, всебічного та обєктивного розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, враховуючи неможливість закінчення розгляду справи по суті, розгляд апеляційної скарги відкладено на іншу дату.

До початку судового засідання 03.10.2016 року представник позивача надав через канцелярію суду клопотання про приєднання доказів (вх.№9870), в якому просить приєднати до матеріалів справи копії ухвал Полтавського окружного адміністративного суду по справі №816/1582/16 про визнання бездіяльності щодо зволікання в укладенні додаткових угод до договорів оренди землі протиправною і зобовязання вчинити певні дії. Вказане клопотання задоволено, а документи долучено до матеріалів справи.

Відповідач свого представника у судове засідання 03.10.2016 року Харківського апеляційного господарського суду не направив, про причини неявки суд не сповістив, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. У відповідності до штампу вихідної кореспонденції Харківського апеляційного господарського суду (вих.№013853) ухвала про відкладення розгляду справи була направлена 23.09.2016 року у кількості пяти примірників, що підтверджує належне надіслання копій процесуальних документів ухвали суду учасникам судового процесу. При цьому, відповідач був присутнім у судовому засіданні 22.09.2016 року на якому повідомлялось про відкладення розгляду справи на 03.10.2016 року і що підтверджується підписом представника в листі-повідомленні.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

Представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги з урахуванням додаткових письмових пояснень до неї в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представники прокуратури Харківської області та третьої особи проти позиції апелянта заперечували з підстав викладених у їх відзивах та додаткових письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача та третьої особи, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, рішенням господарського суду Полтавської області від 28.12.2012 року по справі №18/731/12 було визнано за Сільськогосподарським приватно-орендним підприємством «Нива» право на оренду земельної ділянки, площею 427,5739 га, яка розташована на території Краснолуцької сільської ради на строк до 31.12.2015 року.

27.03.2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області (правонаступник Головне управлінням Держгеокадастру у Полтавській області, орендодавець відповідач у справі) та Сільськогосподарським приватно-орендним підприємством «Нива» (орендар позивач у справі) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 34,8604 га (кадастровий номер :00:007:0241) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Краснолуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області.

Відповідно до пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки проведена не була.

Договір укладено терміном до 31.12.2015 року. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 договору).

Розділом 9 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 31866,99 грн. в рік, що становить 4% від нормативної грошової оцінки 1 гектар ріллі по області, визначеної за матеріалами нормативної грошової оцінки земель у 1995 року з урахуванням індексації такої оцінки станом на 01.01.2014 року на коефіцієнт 3,2 та коефіцієнт для ріллі 1,756.

Як вказує позивач та підтверджується матеріалами справи, 29.04.2015 року ним було направлено відповідачу лист (вих.№200 від 29.04.2015 року) та проект додаткової угоди про внесення змін до пункту 8 договору оренди землі від 27.03.2014 року з проханням продовжити термін дії договору до 31.12.2025 року, інші умови договору оренди землі не змінені та залишаються чинними у тій редакції в якій вони викладені сторонами раніше і сторони підтверджують їх обовязковість для себе (пункт 2 проекту додаткової угоди).

У матеріалах справи наявний лист за вих.№5563/2-15 від 29.05.2015 року, яким відповідач надав відповідь на лист позивача від 29.04.2015 року. Відповідно до вказаного листа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не погодилось із запропонованим позивачем терміном оренди. Крім того, було запропоновано орендну плату 10% від нормативної грошової оцінки. Докази направлення підтверджуються наявною в матеріалах справи електронно-контрольною карткою.

24.09.2015 року позивач направив клопотання (вих.№741 від 24.09.2015 року) на адресу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яким повідомлено про намір СПОП «Нива» продовжити термін дії договору оренди землі від 27.03.2014 року.

Листом від 13.11.2015 року відповідач на клопотання позивача надав відповідь (вих.№4236/0/72-15), відповідно до якого останнім зазначено, що в поданому позивачем проекті не міститься інформація щодо відсотку від нормативної грошової оцінки та запропоновано відповідачу орендну плату 12% від нормативної грошової оцінки та зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку дії можливе тільки у разі узгодження умов договору.

Позивач з посиланням на статтю 33 Закону України «Про оренду землі» вважає, що оскільки ним було дотримано всіх вимог, щодо поновлення договору оренди і з урахуванням відсутності письмових заперечень з боку відповідача, а також те що ним на даний час використовується спірна земельна ділянка, за яку сплачується орендна плата, договір оренди землі від 27.03.2014 року є поновленим.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачений актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Земельного кодексу України, земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст.ст. 3, 4 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельне законодавство включає цей кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

За ст. 13, 14 Конституції України, ст. 324 Цивільного кодексу України земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Підстави набуття прав на землю визначені розділом IV Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Пунктом 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року за №445, визначено, що центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності є державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України), діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Колегією суддів встановлено, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди землі, розташована за межами населених пунктів на території Краснолуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області, та знаходилась у підпорядкуванні Головного управління Держземагенства у Полтавській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» здійснено реорганізацію Державного агентства земельних ресурсів України шляхом перетворення його в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області є правонаступником Головного управління Держземагентства у Полтавській області та до сфери його повноважень належить реалізація державної політики по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до Конституції України (стаття 19), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно ч.2 ст. 126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (ст. 125 Земельного кодексу України).

Стаття 180 Господарського кодексу України передбачає, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Відповідно до ч.2 ст. 759 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. При цьому, ч.6 ст. 93 Земельного кодексу України, зокрема, передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі регулюються законом.

Так, Закон України «Про оренду землі» є спеціальним законом, який визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи регулювання відносин з оренди землі в Україні.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Порядок поновлення договору оренди встановлений ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки його пролонгації.

Так, у частинах першій - п'ятій цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі, його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, виходячи із положень ст.ст. 319, 626 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч.1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відбувається за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Незважаючи на формальне визначення договору, який орендар має укласти на новий строк, як додаткової угоди до договору, строк якого закінчився, фактично це буде новий договір, оскільки його умови можуть бути змінені за згодою сторін, і у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Таким чином, при продовженні договору оренди землі у спосіб реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, незмінними будуть залишатися лише сторони договору оренди землі (з урахуванням положень про правонаступництво), розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Інші ж умови можуть змінюватися.

Другий випадок пролонгації договору оренди встановлений ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Пролонгація договору оренди відбувається автоматично, проте в силу приписів частин 7-9 ст. 33 вказаного Закону, у місячний строк обов'язково має бути укладена додаткова угода, яка засвідчує юридичний факт поновлення договору.

Таким чином, нормами законодавства України, які є чинними на час виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду справи судом першої інстанції, прямо встановлена обовязковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення. При цьому, додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку.

Як вже зазначалося, відповідно до пункту 8 договір оренди укладений до 31.12.2015 року. Після закінчення строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово направляв відповідачу листи-повідомлення з проханням продовжити дію договору оренди землі та проект додаткової угоди про внесення змін до договору оренди від 27.03.2014 року.

29.05.2015 року відповідач направив позивачу лист, в якому вказав на те, що не погоджується із запропонованим останнім у додатковій угоді терміном дії оренди земельної ділянки та запропонував орендну плату у розмірі 10% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

13.11.2015 року на лист позивача щодо поновлення договору оренди, відповідач вказав на те, що проект договору не містить інформації щодо відсотку орендної плати від її нормативно грошової оцінки.

05.01.2016 року відповідач у листі №28-16-777.3-11/-16 проінформував орендаря про відсутність підстав для продовження договорів оренди земельної ділянки загальною площею 414,74 га.

Таким чином, протягом дії спірного договору оренди землі сторони не дійшли згоди в частині строку дії договору та розміру орендних платежів, а також після закінчення строку дії такого договору відповідач висловив свої заперечення щодо його поновлення.

Дія договору оренди землі припинилась з 31.12.2015 року, у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення не була укладена сторонами у місячний строк, тобто до 31.01.2016 року, у зв'язку з чим договір оренди землі між сторонами не поновлений, а припинив свою дію відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

Частиною 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Проте, як встановлено апеляційним господарським судом, в матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачем відмови чи бездіяльності уповноваженого органу щодо укладення додаткової угоди в судовому порядку станом на момент звернення до суду з позовом та прийняття оскаржуваного судового рішення. Натомість, відповідні дії позивач вчиняє вже після спливу значного часу і під час розгляду справи в суді апеляційної господарської інстанції. Отже, відповідні обставини на даний час не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно з положеннями ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та пункту 8, 37 договору оренди землі, не відбулось автоматичне поновлення дії договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Сплата позивачем орендних платежів за користування земельними ділянками після закінчення дії договору, не можна розцінювати як згоду орендодавця на пролонгацію договору оренди, оскільки орендар сплачував кошти за фактичне користування майном. Здійснення платежів не є підставою продовження договору, термін дії якого закінчився.

Крім того, зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що позивач просить поновити договір оренди до 31.12.2022 року.

Тобто, позивачем запропоновано змінити строк дії договору не на той самий строк, який був раніше встановлений (1 рік 9 місяців та 4 дні), а поновити на 7 років, що за своєю юридичною природою є пропозицією про внесення змін до договору оренди землі, на яку не поширюється дія ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Отже, позивачем запропоновано змінити істотну умову договору оренди землі, а не укласти угоду за наслідками поновлення договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах.

Крім того, за умовами додаткової угоди про внесення змін до договору оренди від 27.03.2014 року в редакції запропонованій позивачем відповідачу, встановлений термін дії договору до 31.12.2025 року.

Тобто, позиція позивача щодо запропонованого строку дії договору є різною.

Оскільки позивач не звертався з вимогою продовжити договір на той самий строк і на тих самих умовах, і така додаткова угода не була укладена (відсутнє підтвердження юридичного факту поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах), можливо дійти до висновку, що право позивача на укладення додаткової угоди про пролонгацію договору не є порушеним, оскільки з такою пропозицією позивач не звертався, а навпаки просив змінити таку істотну умову договору як строк його дії.

Таким чином, вимога про визнання поновленим договору оренди землі саме на запропонованих позивачем умовах не відповідає приписам ст. 33 Закону України «Про оренду землі», у звязку з чим колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо листа позивача від 24.12.2015 року (вих.№991) колегія суддів зазначає, що, по-перше, вказаний лист з вимогою про поновлення договору оренди на тих самих умовах був направлений з порушенням строків передбачених нормами чинного законодавства та умов договору, а по-друге, всупереч порядку визначеного законодавцем, зокрема, без проекту додаткової угоди.

При цьому, на вказаний лист відповідач надав позивачу відповідь про відмову у поновленні договору оренди землі у встановлений строк лист від 05.01.2016 року вих.№28-16-7777.3-1/-16.

Посилання апелянта на те, що він вказаний лист не отримував не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Так, законодавець передбачив, що за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач розглянувши заяву позивача направив на його адресу відповідний лист-повідомлення. У той час, позивач не надав належних та допустимих доказів у підтвердження факту неналежного виконання відповідачем у спірних правовідносинах своїх обовязків.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції дослідив належним чином обставини справи і докази на їх підтвердження щодо відсутності правових підстав для поновлення договору оренди, з огляду на відсутність погодження між сторонами істотних умов, порушення строків звернення та порядку, тобто, відсутність доказів на підтвердження юридичного факту поновлення договору оренди землі від 27.03.2014, як і того факту, що його право на укладення додаткової угоди про поновлення договору на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» є порушеним з боку відповідача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства «Нива» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 08.06.2016 року по справі №917/399/16 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватно-орендного підприємства «Нива» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 08.06.2016 року по справі №917/399/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Терещенко О.І.