ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа № 917/319/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В.

при секретарі Євтушенко В.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність від 12.07.2016 р. б/н ;

відповідача ОСОБА_2, довіреність від 25.05.2016 р. № 7;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2472 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 23.08.16 р. у справі № 917/319/16

за позовом Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей", Сквирський район, Київська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область,

про стягнення 4345478,47 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Консалтингова фірма "Прометей" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просило стягнути заборгованість в сумі 667927,33 грн. за договором поставки товарів № 0109-4 від 01.09.2015 р.

24.03.2016 р. позивач звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову та збільшенням розміру позовних вимог, а саме просив стягнути з відповідача 2919927,33 грн. основного боргу, 181,62 грн. пені, 5448,58 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.03.2016 р. заява позивача в частині збільшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду та позовні вимоги розглядаються в редакції заяви від 24.03.2016 р., в частині зміни предмету позову судом заява не прийнята, оскільки заява подана після початку слухання справи по суті.

22.04.2016 р. позивач звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, а саме просить суд стягнути з відповідача 4345478,47 грн. основного боргу, з яких: 1456927,33 грн. - по видатковій накладній № 3801 від 24.11.2015 р., 1440271,14 грн. - по видатковій накладній № 3823 від 29.11.2015 р., 1448280,00 грн. - по видатковій накладній № 5695 від 16.12.2015 р.

Господарським судом вищезазначена заява позивача про збільшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду та позовні вимоги розглядаються в редакції заяви від 22.04.2016 р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.08.2016 р. у справі № 917/319/16 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Приватного підприємства "Консалтингова фірма "Прометей" 4345478,47 грн. грн. основного боргу, 65182,18 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення мотивоване з посиланням на законність та обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та, зокрема з тих підстав, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки виконав частково та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки постачальником не надано покупцеві повного пакету документів, зазначених у п. 2.4. договору поставки, ТОВ Гадячсир призупинив оплату товару, що виключає порушення прав позивача та свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки є наслідком порушення умов договору самим постачальником, та ін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги. Також, відповідач оголосив зміст заяви в порядку ст. 22 ГПК України, в якій просить про розстрочення виконання рішення, яка судовою колегією розглянута залишена без задоволення з підстав недоведеності, з урахуванням наявності у відповідача права звернутися з відповідною заявою до суду, який прийняв рішення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.09.2015 р. між Приватним підприємством Консалтингова фірма Прометей (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Гадячсир (покупець) укладений договір поставки товарів № 0109-4 (а. с. 33-37).

Відповідно до п. 1.1., 1.2. договору, постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передавати у власність покупцю продукти ферментації молока (сирне зерно), вироблені згідно з технічними умовами (вперше) ТУ У 10.5-6:2015 Продукти ферментації молока (далі - товар), а покупець зобов'язався приймати товар та здійснювати його оплату на умовах цього договору. Кількість, асортимент, найменування, ціна та загальна вартість відповідної партії товару обумовлюється у видаткових накладних, що мають силу специфікації і є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 1.4. договору, орієнтовна ціна договору становить 30000000,00 грн. Фактична ціна договору визначається, як вартість всіх поставок, здійснених за цим договором та підтверджених відповідними документами.

Пунктом 2.3 договору визначено, що датою поставки товару є дата, що зазначається покупцем у видатковій накладній при отриманні товару.

У відповідності до п. 3.5 договору, ціна договору становить суму вартості товару, що зазначена у всіх видаткових накладних на товар, оформлених між сторонами протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п. 3.1, 3.3. договору, покупець здійснює оплату вартості товару за ціною у видатковій накладній. Оплата товару здійснюється покупцем на підставі видаткової накладної, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 100 (сто) календарних днів з дня отримання покупцем товару та належним чином оформлених товарно-супровідних документів (п. 2.4. договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору протягом вересня 2015 року грудня 2015 року включно передано відповідачеві товар загальною вагою 436000000,00 г. на загальну суму 32579926,18 грн., що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними: № 3355 від 10.09.2015 р. на суму 1336650,00 грн.; № 3360 від 11.09.2015 р. на суму 1293520,00 грн.; № 3388 від 17.09.2015 р. на суму 1358500,00 грн.; № 3396 від 18.09.2015 р. на суму 1358500,00 грн.; № 3398 від 19.09.2015 р. на суму 1311000,00 грн.; № 3445 від 24.09.2015 р. на суму 1352800,00 грн.; № 3451 від 25.09.2015 р. на суму 1349570,00 грн.; № 3453 від 26.09.2015 р. на суму 1349570,00 грн.; № 3492 від 01.10.2015 р. на суму 1345200,00 грн.; № 3496 від 02.10.2015 р. на суму 1345200,00 грн.; № 3508 від 03.10.2015 р. на суму 1311336,18 грн.; № 3537 від 08.10.2015 р. на суму 1539000,00 грн.; № 3553 від 09.10.2015 р. на суму 1539000,00 грн.; № 3579 від 15.10.2015 р. на суму 1482760,00 грн.; № 3621 від 22.10.2015 р. на суму 1566550,00 грн.; № 3672 від 30.10.2015 р. на суму 1542990,00 грн.; № 3712 від 06.11.2015 р. на суму 1510500,00 грн.; № 3714 від 08.11.2015 р. на суму 1510500,00 грн.; № 3741 від 12.11.2015 р. на суму 1387000,00 грн.; № 3756 від 15.11.2015 р. на суму 1339500,00 грн.; № 3801 від 24.11.2015 р. на суму 1539000,00 грн.; № 3823 від 29.11.2015 р. на суму 1463000,00 грн.; № 5695 від 16.12.2015 р. на суму 1448280,00 грн. (а. с. 38-59, 184).

Як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого за договором товару здійснив частково, станом на час розгляду справи рахується заборгованість в сумі 4345478,47 грн. з яких: 1456927,33 грн. - по видатковій накладній № 3801 від 24.11.2015 р., 1440271,14 грн. - по видатковій накладній № 3823 від 29.11.2015 р., 1448280,00 грн. - по видатковій накладній № 5695 від 16.12.2015 р.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки виконав частково та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначено вище між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як свідчать матеріали справи та зазначає позивач і не заперечується відповідачем на виконання умов укладеного договору протягом вересня 2015 року грудня 2015 року включно передано відповідачу товар вагою 436000000,00 г. на загальну суму 32579926,18 грн., що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними: № 3355 від 10.09.2015 р. на суму 1336650,00 грн.; № 3360 від 11.09.2015 р. на суму 1293520,00 грн.; № 3388 від 17.09.2015 р. на суму 1358500,00 грн.; № 3396 від 18.09.2015 р. на суму 1358500,00 грн.; № 3398 від 19.09.2015 р. на суму 1311000,00 грн.; № 3445 від 24.09.2015 р. на суму 1352800,00 грн.; № 3451 від 25.09.2015 р. на суму 1349570,00 грн.; № 3453 від 26.09.2015 р. на суму 1349570,00 грн.; № 3492 від 01.10.2015 р. на суму 1345200,00 грн.; № 3496 від 02.10.2015 р. на суму 1345200,00 грн.; № 3508 від 03.10.2015 р. на суму 1311336,18 грн.; № 3537 від 08.10.2015 р. на суму 1539000,00 грн.; № 3553 від 09.10.2015 р. на суму 1539000,00 грн.; № 3579 від 15.10.2015 р. на суму 1482760,00 грн.; № 3621 від 22.10.2015 р. на суму 1566550,00 грн.; № 3672 від 30.10.2015 р. на суму 1542990,00 грн.; № 3712 від 06.11.2015 р. на суму 1510500,00 грн.; № 3714 від 08.11.2015 р. на суму 1510500,00 грн.; № 3741 від 12.11.2015 р. на суму 1387000,00 грн.; № 3756 від 15.11.2015 р. на суму 1339500,00 грн.; № 3801 від 24.11.2015 р. на суму 1539000,00 грн.; № 3823 від 29.11.2015 р. на суму 1463000,00 грн.; № 5695 від 16.12.2015 р. на суму 1448280,00 грн. (а. с. 38-59, 184), які підписаними сторонами та підтверджують факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 32579926,18 грн.

При прийманні товару акти, які б підтверджуючи неякісність товару не складалися, не зазначено про претензії по якості при прийманні товару та ін.

Матеріали справи не містять також доказів, а відповідачем не доведено того, що він виконав своє зобовязання за договором поставки і сплатив залишок заборгованості за поставлений товар у розмірі 4345478,47 грн.

При цьому, посилання відповідача на передчасність позовних вимог та відсутність порушення законних прав позивача оскільки строк оплати поставленого товару у відповідача не настав в зв'язку з неповним надання позивачем відповідачу документів зазначених п. 2.4. договору, не спростовують обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до п. 2.4 договору, постачальник зобов'язався надати покупцю наступні супровідні документи: видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, висновок державної санітарно - епідеміологічної експертизи, посвідчення якості, сертифікат відповідності, протокол випробувань на відсутність ГМО, інші документи, що засвідчують якість та безпечність товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання; якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції, відповідач не надав суду доказів звернення до позивача з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності документів які зазначені в п. 2.4. договору, та встановлення строку для їх повернення, або доказів звернення до позивача з листами щодо повернення отриманого товару.

Крім того, в пункті 2.6. договору сторони узгодили, що приймання-передача продукції проводиться згідно з Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при РМСРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та Інструкцією про прийомку продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при РМСРСР від 25.04.1966 р. № П-7.

При цьому в матеріалах справи відсутній складений у відповідності до п. 14 зазначених Інструкції акт про фактичну якість і комплектність продукції, який складається в разі відсутності супроводжувальних документів та документів, що засвідчують якість та комплектність продукції із зазначенням того, які документи відсутні.

Вищій господарський суд України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права зазначив, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, факт поставки та отримання відповідачем товару за договором є доведеним та підтвердженим належними доказами - видатковими накладними, відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар, що свідчить про визнання останнім зобовязань з оплати товару та настання строку виконання зобовязання у відповідності з вимогами чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 23.08.16 р. у справі № 917/319/16 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 23.08.16 р. у справі № 917/319/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Барбашова С.В.