ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" жовтня 2016 р.Справа № 916/2220/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ»

До відповідача: Державного підприємства «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)»

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ: 16.08.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» про стягнення 29205,12грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.08.2016 року порушено провадження у справі № 916/2220/16.

05.09.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області за вх. №21533/16 від Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» на виконання ухвали від 18.08.2016р. було направлено клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

19.09.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області за вх. №22696/16 представником позивача було направлено клопотання про розгляд справи без його участі.

Через канцелярію господарського суду Одеської області 23.09.2016р. за вх. №23182/16 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву про відшкодування збитків, відповідно до якого Державне підприємство «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

07.10.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області за вх. №24447/16 представником позивача було повторно направлено клопотання про розгляд справи без його участі у звязку з наданням усіх необхідних документів та пояснень для вирішення спору.

У судовому засіданні 12.10.2016р. після виходу суду з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

20.08.2013 року по Безіменному провулку відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «РАФ», д/н/з НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Хюндай», д/н/з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Вину водія автомобіля «РАФ», д/н/з НОМЕР_1, ОСОБА_1 у скоєнні ДТП було встановлено у судовому порядку, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2013 року (справа № 520/11977/13-п).

Як зазначає позивач, відповідно до наданих Державним підприємством «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» документів було встановлено, що водій автомобіля «РАФ», д/н/з НОМЕР_1, ОСОБА_1 на момент ДТП перебував із Відповідачем у трудових відносинах і виконував свої трудові (службові) обовязки.

22.01.2014 року ПрАТ «СК «Статус» направило Державному підприємству «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» регресну вимогу №159. Однак, дана вимога залишилась без реагування.

28.04.2014 року між ПрАТ «СК «Статус» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №4/28-04/2014 відповідно до якого вказане право вимоги у повному обсязі перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ».

З метою досудового врегулювання даного спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» надіслало на адресу Державного підприємства «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» вимогу в порядку регресу № 5 від 14.01.2015 року.

Як зазначає позивач, на час звернення до господарського суду Одеської області зі сторони Державного підприємства «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» не надійшло обґрунтованої відповіді на вимогу від № 5 від 14.01.2015 року, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» був вимушений звернутися до господарського суду Одеської області з відповідною позовною заявою з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти, акти цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ст.14 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України: «За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)».

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України: «Боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж».

Товариством з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ», відповідно до вимог чинного законодавства України, на адресу Державного підприємства «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» була надіслана вимога в порядку регресу №5 від 14.01.2015р.

Господарський суд звертає увагу, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» як фактор по договору №4/28-04/2014 скористалось своїм правом регресної вимоги, яка ґрунтується на обставинах які встановлені постановою Київського районного суду Одеської області від 13.09.2013 року у справі № 520/11977/13-п

Однак, господарський суд Одеської області зазначає, що відповідно до Постанови Київського районного суду Одеської області від 13.09.2013 року у справі № 520/11977/13-п було встановлено вину у скоєнні ДТП ОСОБА_1 який керував автомобілем НОМЕР_3.

Відповідно до позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» визначає підставою позову перебування ОСОБА_1 у службових відносинах з Державним підприємством «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» та виконання ОСОБА_1 своїх службових обовязків під час скоєння правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому позивач визначає Державне підприємство «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» відповідачем по справі.

Господарський суд Одеської області звертає увагу, що відповідно до витягу з наказу від 20 січня 2010 року відповідно до якого ОСОБА_1 був призначений водієм автомобілю ЗІЛ, крім цього, відповідно до наказу №29 від 16 січня 2013 року за ОСОБА_1 Державним підприємством «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» були закріплені наступні транспортні засоби, а саме: ЗИЛ ММЗ держ. номер НОМЕР_4, РАФ держ. номер НОМЕР_5 та Камаз 53212 держ. номер НОМЕР_6.

Господарський суд Одеської області зазначає, що саме на позивача (Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ») покладено обовязок довести правомірність та законність задоволення позовних вимог, однак позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, що дорожньо-транспортна пригода сталась під час виконання ОСОБА_1 своїх трудових обовязків, крім цього, відповідно до матеріалів справи, Державним підприємством «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» за ОСОБА_1 не було закріплено службового автомобіля марки РАФ з державним номером ВН 8872 ЕК який визначений у постанові Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2013 року (справа № 520/11977/13-п інших належних та допустимих доказів виконання ОСОБА_1 своїх службових обовязків позивачем не надано.

Суд звертає увагу на правову позицію ВСУ викладену у постанові від 21 вересня 2016 року по справі 6-1378ц16 «для покладання відповідальності за ДТП на власника ТЗ суду необхідно також встановити, що водій в момент ДТП виконував саме трудові обовязки (передбачені договором або посадовою інструкцією), а не їхав, наприклад, на службовому автомобілі на свою дачу».

Аналогічна правова позиція викладена ВСУ у справі 6-933цс16 «відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків».

За положеннями частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові № 6-229цс14 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відповідно до положень статті 1172 ЦК України відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкода заподіяна особою у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника.

Отже, враховуючи викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» не надав до господарського суду Одеської області належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові (службові) обовязки, а тому вимоги до Державного підприємства «Підприємство Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби в Одеській області (№14)» є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, спростовуються наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з недоведеністю.

Враховуючи приписи постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 та ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 17.10.2016р.

Суддя О.Ю. Оборотова