КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. справа№ 911/1930/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю

представників: позивача - ОСОБА_2;

відповідача - Руденко В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2016 р.

у справі № 911/1930/16 (суддя - Антонова В.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго"

про стягнення 268310,41 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг краном № 01-020713 від 26.06.2013 р. у загальному розмірі 268310,41 грн, з яких: 162134,50 грн - основного боргу, 7995,67 грн - 3% річних та 98180,24 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.06.2016 р. порушено провадження у справі № 911/1930/16.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.08.2016 р. у справі № 911/1930/16 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" на користь позивача 162134,50 грн основного боргу за договором про надання послуг краном № 01-020713 та 93,28 грн 3% річних, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було повністю з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Так, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" не було отримано від позивача рахунків на оплату послуг, а відтак, не настав і обов`язок оплатити такі послуги. Окрім цього, заявник також вважає, що оскільки ані договором, ані актами прийому виконаних робіт не передбачено строків оплати за надані послуги, зобов`язання з оплати не виникло.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/1930/16 та призначено її до розгляду на 04.10.2016 р.

У поданому до суду відзиві позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено судом першої інстанції, 26.06.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" (замовник) укладено договір про надання послуг краном № 01-020713, згідно з п. 1.1 якого виконавець взяв на себе зобов'язання щодо надання послуг краном - КС 3575А на об'єкті замовника, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити своєчасно та якісно надані послуги відповідно до умов, які визначені в договорі.

Відповідно до п. 2.1 договору усі розрахунки по ньому проводяться в будь-який спосіб незаборонений чинним законодавством відповідно до виставленого постачальником рахунку та/або на підставі акту прийому-передачі товару.

Згідно з п. 2.4 договору послуг замовник здійснює розрахунки за цим договором у відповідності до виставленого виконавцем рахунку:

- на підставі підписаного сторонами додатку - у разі здійснення передоплати (п. 2.4.1);

- на підставі акту приймання-передачі послуг - у разі оплати за фактично надані послуги (п. 2.4.2).

Пунктом 2.5 договору сторони погодили ціну за послуги крану у розмірі 160,00 грн без ПДВ за одну годину надання послуг крану.

Загальна вартість договору становить загальну вартість послуг, наданих протягом дії договору та підтверджених актами здачі-приймання послуг, що підписані та завірені печатками сторін (п. 2.10 договору).

Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання обов'язків сторонами (п. 9.1 договору).

На виконання умов укладеного договору позивачем надано відповідачу послуги краном на загальну суму 494400,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів прийому виконаних робіт № 1 від 31.07.2013 р., № 2 від 02.09.2013 р., № 3 від 02.10.2013 р., № 4 від 01.11.2013 р., № 5 від 01.12.2013 р., № 6 від 30.12.2013 р., № 7 від 30.01.2014 р., № 8 від 03.03.2014 р., № 9 від 01.04.2014 р., № 10 від 06.05.2014 р., № 11 від 02.06.2014 р. та № 12 від 02.07.2014 р., які підписані та скріплені печатками обох сторін.

Разом з цим, в порушення взятих на себе зобов'язань Товариство з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" лише частково оплатило вартість отриманих послуг на суму 332265,50 грн, про що свідчать наявні у матеріалах справи банківські виписки. Тобто, послуги крану на суму 162134,50 грн оплачені не були.

21.02.2016 р. позивач направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" лист-нагадування № 21/2/16, у якому повідомив про наявність заборгованості у розмірі 162134,50 грн та вимагав сплатити її у семиденний термін з моменту отримання даного листа. Вказаний лист, який за своєю суттю є фактично претензією, отриманий адресатом 14.03.2016 р., доказом чого є наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Також, отримання претензії саме 14.03.2016 р. підтвердив і сам відповідач у листі № 63/2103-16 від 21.03.2016 р. У вказаному листі останній зазначив про відсутність підстав для виконання зобов`язань за договором № 01-020713 в силу неотримання від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 рахунків на оплату послуг.

У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за надані та неоплачені послуги у розмірі 162134,50 грн. Крім цього, за несвоєчасне та неповне виконання зобов`язань з оплати позивачем також нараховано 7995,67 грн 3% річних та 98180,24 грн інфляційних втрат за період з 07.08.2014 р. по 28.03.2016 р.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, зазначив, що оскільки умовами укладеного між сторонами договору не визначено строків оплати наданих послуг, період нарахування зазначених сум починається після спливу семиденного терміну з дня пред`явлення вимоги відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу Країни (далі - ЦК України). Тому, за висновком місцевого господарського суду, з заявлених до стягнення з відповідача 7995,67 грн 3% річних та 98180,24 грн інфляційних втрат стягненню підлягає лише 93,28 грн 3% річних.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно частково задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як правильно зазначено Господарським судом Київської області у прийнятому рішенні, оскільки сторонами у договорі не було обумовлено строків оплати наданих послуг, до спірних правовідносин слід застосовувати приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України. У вказаній статті зазначено наступне: якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

21.02.2016 р. позивач направив Товариству з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" лист-нагадування № 21/2/16, у якому повідомив про наявність заборгованості у розмірі 162134,50 грн та вимагав сплатити зазначену заборгованість в семиденний термін з моменту отримання даного листа. Отримано вказаний лист скаржником 14.03.2016 р. З огляду на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України Товариство з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" повинно було оплатити заборгованість за отримані послуги протягом семи днів з дати отримання вимоги, а саме у строк до 21.03.2016 р. включно.

Приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, в силу того, що відповідач не здійснив оплати наданих послуг на суму 162134,50 грн, позовні вимоги в частині стягнення зазначеної суми основного боргу підлягають задоволенню, про що правомірно зазначено у рішенні суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище, у зв'язку із неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" зобов'язань щодо оплати отриманих послуг, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача 7995,67 грн 3% річних та 98180,24 грн інфляційних втрат за період з 07.08.2014 р. по 28.03.2016 р.

Місцевим господарським судом здійснено обгрунтований висновок стосовно того, що оскільки відповідач мав оплатити надані послуги до 21.03.2016 р. включно (семиденний термін з дати отримання вимоги), прострочення оплати наступило 22.03.2016 р. За перерахунком суду першої інстанції розмір 3% річних за період з 22.03.2016 р. по 28.03.2016 р. становить 93,28 грн, при цьому, втрат від інфляції позивач взагалі не зазнав, оскільки період їх нарахування становить менше місяця.

Вказана правова позиція кореспондується з п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", де вказано, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з перерахунком місцевого господарського суду.

У поданій апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" не було отримано від позивача рахунків на оплату послуг, а відтак, не настав і обов`язок оплатити такі послуги. Окрім цього, заявник також вважає, що оскільки ані договором, ані актами прийому виконаних робіт не передбачено строків оплати за надані послуги, зобов`язання з оплати не виникло. Однак, з такими доводами апеляційний суд не може погодитися з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, пунктами 2.1 та 2.4 укладеного договору про надання послуг передбачено, що усі розрахунки по ньому проводяться в будь-який спосіб незаборонений чинним законодавством відповідно до виставленого постачальником рахунку та/або на підставі акту прийому-передачі товару. Замовник здійснює розрахунки за цим договором у відповідності до виставленого виконавцем рахунку. У разі оплати за фактично надані послуги підставою оплати є акт приймання-передачі послуг.

Тобто, згідно вказаних договірних умов, моментом виникнення обов`язку з оплати послуг по договору № 01-020713 є саме підписання акту приймання-передачі. Крім цього, не є обов`язковим наявність двох умов - виставлення рахунку та підписання акту. Достатньою підставою для оплати може бути лише акт приймання-передачі послуг, у якому визначено вид, обсяги та загальна вартість таких послуг.

До того ж, рахунок на оплату є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а відтак, наявність або відсутність такого рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити надані послуги. Разом з цим, здійснення господарської операції по наданню послуг/виконанню робіт знаходить своє відображення саме у підписаному сторонами акті приймання-передачі, а момент виникнення обов`язку відповідача оплатити такі послуги/роботи пов`язується виключно з моментом підписання акту. Вказані обставини і були обумовлені сторонами у договорі № 01-020713 від 26.06.2013 р.

Таким чином, колегія суддів наголошує на тому, що в даному випадку визначальним для оплати є саме факт надання послуг, а тому відсутність рахунку не є перешкодою для такої оплати зважаючи на зазначення вартості послуг у договорі та актах.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони. Товариством з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" не доведено обставин, наявність яких відповідно до положень чинного законодавства є підставою для відмови у задоволенні позовних стосовно стягнення заборгованості за надані послуги краном.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" та скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2016 р.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2016 р. у справі № 911/1930/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1930/16 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран