РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2016№910/12401/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська

страхова група»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 50 000,00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Патрик Г.Г. - представ. за довір. №137 від 28.12.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - відповідач) про стягнення 50 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.07.2016 порушено провадження у справі № 910/12401/16, її розгляд призначено на 03.08.2016.

28.07.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки відповідно до приписів ст. ст. 36, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у нього не виникає обов'язку здійснити на користь позивача регламентну виплату в сумі страхового відшкодування, здійсненого позивачем потерпілій особі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.08.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 29.08.2016 .

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.08.2016, в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду справи № 910/12401/16 на п'ятнадцять днів, згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 19.09.2016.

В судовому засіданні 19.09.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 26.09.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.09.2016 проти задоволення позову заперечив.

Представник позивача в судове засідання 26.09.2016 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п.3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 26.09.2016 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2012 між позивачем (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0220-12-00182 (далі - Договір), щодо автомобіля «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_1.

13.10.2013 о 16 год. 40 хв. у місті Буча Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля ЗАЗ 110270, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 05.11.2015 у справі № 367/7868/13-п, було встановлено, що 13.10.2013 о 16 год. 40 хв. у м. Буча по вул. Жовтневій ОСОБА_3 керував автомобілем марки ЗАЗ 110270, реєстраційний номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, чим порушив п. 2.5. ПДР України, у зв'язку з чим його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, суд звертає увагу, що вищевказаним судовим рішенням не встановлено вини ОСОБА_3 саме у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було завдано механічних пошкоджень застрахованому позивачем автомобілю «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Разом з тим, відсутність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, і вданому випадку вина встановлюється шляхом дослідження та оцінювання судом відповідних процесуальних документів, а у разі відсутності таких, вина конкретних осіб вирішується судом за результатами дослідження та правової оцінки всіх обставин справи.

Відповідно до наявної в матеріалах справи Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9283197, відповідно до якої дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок порушення водієм автомобіля марки ЗАЗ 110270, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 ПДР України через недодержання дистанції та керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння.

До того ж, суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи, незалежно від того, чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема у своїх постановах від 27.01.2016 року по справі № 910/17113/15, від 22.06.2015 року по справі № 910/589/15-г. 16.10.2013 р. страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, яке просив перерахувати на рахунок СТО для здійснення ремонту.

Відповідно до рахунку ТОВ «Автоальянс Київ» № 05005/00004206 від 30.10.2013, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Juke», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 88 807,22 грн.

Відповідно до листа №10.1-186/67 від 01.11.2016 р. вигодонабувач - ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив позивача про своє рішення щодо виплати страхового відшкодування на розсуд позивача.

04.11.2013 позивачем було затверджено страховий акт № ДККА-31719, відповідно до якого вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 87 907,22 грн. на рахунок ТОВ «Автоальянс Київ».

Платіжним дорученням №19855 від 04.11.2013 позивач перерахував на рахунок ТОВ «Автоальянс Київ» 87 907,22 грн. із призначенням платежу: «Страх.відшк. 28-0220-12-00182 в19.12.12 стр.акт ДККА-31719 в 04.11.13 ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_3.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Судом встановлено, що власник автомобіля ЗАЗ 110270, реєстраційний номер НОМЕР_2, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у встановленому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 цього ж Закону одним із основних завдань Бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

До того ж, пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

З наведених норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що МТСБУ відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до позивача в межах суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до МТСБУ на суму у розмірі 50 000, 00 грн. відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України у постановах від 16.08.2016 у справі № 910/1439/16, від 24.02.2016 у справі № 910/20022/15,

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає, оскільки п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює порядок виплати страхового відшкодування саме страховиком (страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування" - п. 1.2 ст. 1 даного Закону), в той час як відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ здійснює регламентні виплати у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, тобто пункт 36.4 ст. 36 вказаного Закону не стосується регламентних виплат, які здійснює МТСБУ.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість позовних вимог, вони підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ, Русанівський бульвар, будинок 8; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, місто Київ, вулиця Івана Федорова, будинок 32-а; ) страхове відшкодування у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення 10.10.2016

Суддя М.Є. Літвінова