ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р.Справа № 915/766/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Пироговського В.Т., Лавриненко Л.В.

секретар судового засідання Мельник Ю.М.

за участю:

від ПАТ «Аграрний фонд» - ОСОБА_1, довіреність № 121-13/16 від 13.05.2016;

від ОСОБА_2 - ОСОБА_3., довіреність № 218 від 11.03.2016

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

засновника ОСОБА_4 господарства «ОСОБА_5В.» ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2016

у справі № 915/766/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт»

до боржника ОСОБА_4 господарства «ОСОБА_5В.»

кредитори:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт»

2. Приватне акціонерне товариство «Агрохімцентр»;

3. Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд»;

4. Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ КАРГІЛЛ»

5. Приватне підприємство «Торговий Дім Полетехніка-Сервіс»

6. Приватне підприємство «Сервісний Центр Полетехніка-Сервіс»

7. Приватне підприємство «Бізон»

ліквідатор ОСОБА_6

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.05.2015 р. порушено провадження у справі про банкрутство боржника за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт».

Відповідно до постанови Господарського суду Миколаївської області від 30.09.2015 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6

25.08.2016 ліквідатор ОСОБА_4 господарства «ОСОБА_5В.» звернувся до господарського суду Миколаївської області з заявою від 22.08.2016 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 28.11.2014 № 1471, № 1472, № 1473 з продажу нерухомого майна банкрута, скасування державних реєстрацій прав власності від 28.11.2014 № 17558850, № 17563944, № 17567771.

Крім того, від ліквідатора банкрута надійшли клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання вказаної заяви та заява від 22.08.2016 (про забезпечення позову) про накладення арешту на комплекси нежитлових будівель за адресами: Миколаївська область, Казанківський район, с.Миколо-Гулак, вул. Першотравнева, 84, Миколаївська область, Казанківський район, с.Миколо-Гулак, вул.Молодіжна, 14, Миколаївська область, Казанківський район, с.Миколо-Гулак, вул.Радянська, 46 з клопотанням про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2016 розгляд заяви від 22.08.2016 про визнання правочинів недійсними та клопотання про звільнення від сплати судового збору призначено на 28.09.2016. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме:

- комплекс нежитлових будівель загальною площею 1823,9 кв. м за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, с.Миколо-Гулак, вул.Першотравнева, 84, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 6;

- комплекс нежитлових будівель загальною площею 1790,4 кв. м за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, с.Миколо-Гулак, вул. Молодіжна, 14, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 6;

- комплекс нежитлових будівель загальною площею 2253,1 кв. м за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, с.Миколо-Гулак, вул. Радянська, 46, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 6.

Не погоджуючись із даною ухвалою господарського суду, засновник ОСОБА_4 господарства «ОСОБА_5В.» ОСОБА_2 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2016 по справі № 915/766/15 скасувати та прийняти нове рішення яким у задоволені заяви про визнання недійсним договорів, клопотання про звільнення судового збору та накладення арешту відмовити повністю.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що судом першої інстанції в порушення ст. 86 ГПК України одним рішенням вирішено питання щодо прийняття заяви, призначення розгляду справи, забезпечення позову, звільнення від сплати судового збору.

Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції без наявності та розгляду фактичних обставин справи, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову, не в позовному провадженні застосовано заходи забезпечення позову.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Філінюк І.Г., судді Лавриненко Л.В., Пироговський В.Т.) від 26.09.2016, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.10.2016 о 12:30.

У судове засідання 11.10.2016 зявився представник ПАТ «Аграрний фонд» та ОСОБА_2 Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Перевіривши повноту встановлення обставин у справі та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, Одеський апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції ухвалою від 05.09.2016 не тільки накладено арешт на нерухоме майно відповідно до заяви ліквідатора, але і призначив до розгляду заяву ліквідатора від 22.08.2016 про визнання правочинів недійсними та клопотання про звільнення від сплати судового збору у судове засідання на 28.09.2016.

Частиною 1 статті 91 ГПК України передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених ГПК України та цим Законом.

Відповідно до п. 7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 28.03.2013, № 01-06/606/2013, згідно із статтею 8 Закону оскарженню підлягають: в апеляційному порядку - постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури; усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та Законом. До числа оскаржуваних належать й ухвали про відмову в прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство та про повернення заяви про порушення справи про банкрутство, а також ухвали, які стосуються процедури досудової санації, а саме про: повернення заяви про затвердження плану досудової санації; затвердження плану досудової санації; відмову в затвердженні плану досудової санації.

Наведений перелік судових рішень, що підлягають оскарженню, є вичерпним, і тому подання апеляційних або касаційних скарг на інші судові рішення, прийняті у справі про банкрутство, тягне за собою наслідки у вигляді відмови в прийнятті відповідної апеляційної або касаційної скарги.

Статтею 106 ГПК України встановлено перелік ухвал господарських судів першої інстанції, які підлягають оскарженню окремо від рішення місцевого господарського суду. При цьому, прийнята місцевим господарським судом ухвала від 05.09.2016 в частині призначення до розгляду заяви ліквідатора від 22.08.2016 про визнання правочинів недійсними та клопотання про звільнення від сплати судового збору не входить до наведеного у ст. 106 ГПК України переліку (з урахуванням ст. 8 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 №7, з метою забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про перегляд судових рішень в апеляційному порядку роз'яснено, що, якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, місцевий господарський суд згідно з ч. 2 ст. 106 ГПК України повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню. Якщо ж місцевий господарський суд помилково не повернув апеляційну скаргу та направив її до апеляційного господарського суду, то останній відмовляє в прийнятті такої скарги з посиланням на ст. 91 та ч. 2 ст. 106 ГПК України.

Слід зазначити, що ні ГПК України, ні Законом про банкрутство не передбачено можливості оскарження ухвали про призначення розгляду заяви ліквідатора про визнання правочинів недійсними та клопотання про звільнення судового збору.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що ухвали про порушення провадження у справі, відкладення розгляду справи, призначення судового засідання, витребування необхідних для розгляду справи документів, поновлення провадження у справі права учасників провадження не порушують, оскільки зазначені судові акти лише забезпечують рух судового процесу та не вирішують спір про права сторін та учасників провадження у справі про банкрутство.

Відтак, зазначені ухвали місцевого господарського суду не можуть оскаржуватися в апеляційному (та касаційному) порядку.

Частиною 2 статті 106 ГПК України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

За наведених обставин, ухвала місцевого господарського суду від 05.09.2016 в частині призначення до розгляду заяви ліквідатора про визнання правочинів недійсними та клопотання про звільнення судового збору, оскарження якої не передбачено ГПК України, не може бути предметом апеляційного перегляду, а тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про припинення апеляційного провадження в частині оскарження ухвали про призначення до розгляду заяви ліквідатора про визнання правочинів недійсними та клопотання про звільнення судового збору.

Щодо накладення господарським судом Миколаївської області арешту на нерухоме майно, а саме: комплекс нежитлових будівель загальною площею 1823,9 кв. м за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, с. Миколо-Гулак, вул. Першотравнева, 84, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 6; комплекс нежитлових будівель загальною площею 1790,4 кв. м за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, с. Миколо-Гулак, вул. Молодіжна, 14, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 6; комплекс нежитлових будівель загальною площею 2253,1 кв. м за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, с. Миколо-Гулак, вул. Радянська, 46, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 6 судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, ліквідатор ОСОБА_4 господарства «ОСОБА_5В.» в межах справи про банкрутство звернувся до суду з заявою про визнання правочинів недійсним. Крім цього, звертаючись до суду із даною заявою, ліквідатор просив вжити заходів забезпечення заяви в порядку ст. ст. 66-67 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати: поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною 1 ст. 20 Закону про банкрутство передбачено, що за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство боржника.

В обґрунтування заяви ліквідатором зазначено, що під час виконання своїх повноважень, отримав інформацію про відчуження безоплатно майна банкрута, яке належало йому на праві власності за десять місяців до порушення справи про банкрутство, тобто протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство ФГ «ОСОБА_5В.», що підтверджується наступним.

Відповідно до договору купівлі-продажу, нежитлової будівлі, серія та номер: 1471, виданого 28.11.2014 приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської ОСОБА_7, ФГ «ОСОБА_5В.» продало ОСОБА_8 майно по вул. Першотравневі, 84. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17558850 від 28.11.2014 10:32:49, приватний нотаріус ОСОБА_7, Казанківський районний нотаріальний округ Миколаївська області.

Відповідно до договору купівлі-продажу, нежитлової будівлі, серія та номер: 1472, виданого 28.11.2014 приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу - Миколаївської ОСОБА_7, ФГ «ОСОБА_5В.» продало ОСОБА_8 ОСОБА_9 по вул. Молодіжній,14. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17563944 від 28.11.2014 11:42:27, приватний нотаріус ОСОБА_7, Казанківський районний нотаріальний округ Миколаївська області.

Відповідно до договору купівлі-продажу, нежитлової будівлі, серія та номер: 1473, виданого 28.11.2014 приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської ОСОБА_7, ФГ «ОСОБА_5В.» продало ОСОБА_8 ОСОБА_9 по вул. Радянська, 46. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17567771 від 28.11.2014 12:37:10, приватний нотаріус ОСОБА_7, Казанківський районний нотаріальний округ Миколаївська області.

Дослідженням банківських виписок за період з 01.01.2014 по теперішній час встановлено, що кошти за реалізацію вищевказані обєктів на банківські рахунки ОСОБА_4 господарства «ОСОБА_5В.» не надійшли.

Також, ліквідатором зазначено, що внаслідок відчуження майна боржника стало повністю неможливим виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами. Інше майно у боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги кредиторів, відсутнє.

Кім того, ліквідатором до Новобузького ВП ГУ НП в Миколаївській області подано заяву про розтрату майна боржника, оскільки за ФГ «ОСОБА_5В.» рахувалось 9 одиниць сільськогосподарської техніки, проте керівник ОСОБА_4 господарства «ОСОБА_5В.» так і не передав ліквідатору ані майнових активів боржника, ані будь яких документів господарства.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України передбачено перелік заходів до забезпечення позову: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Про забезпечення позову судом виноситься ухвала, яка може бути оскаржена.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Статтею 20 Закону про банкрутство встановлено спеціальні підстави, за наявності яких можливе визнання правочинів (договорів) недійсними у межах провадження у справі про банкрутство. Тому, звернення арбітражного керуючого або конкурсного кредитора із заявою в порядку ст. 20 Закону про банкрутство, зумовлює необхідність встановлення судом наявності чи відсутності підстав, які передбачені даною статтею.

Виходячи з аналізу ст. 20 Закону про банкрутство, норма вказаної статті регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період протягом одного року до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство.

Колегія суду апеляційної інстанції зазначає, що вказана стаття визначає підстави визнання недійсними правочинів боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття (чи його вартості в грошовому виразі) до ліквідаційної маси.

Зокрема, відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 20 Закону про банкрутство у разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Зважаючи на те, що заява про визнання правочинів недійсними розглядається в межах провадження справи про банкрутство, відповідні правочини були укладені протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство - господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для забезпечення заяви.

Саме з метою захисту прав та законних інтересів як кредиторів у даній справі, так і самого боржника, з урахуванням обставин, наведених ліквідатором ФГ «ОСОБА_5В.» у заяві про визнання правочинів недійсними, яка була подана в межах справи про банкрутство в порядку ст. 20 Закону про банкрутство, судом першої інстанції правомірно вжито заходів до забезпечення заяви.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105, 106 ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Припинити апеляційне провадження у справі № 915/766/15 за апеляційною скаргою засновника ОСОБА_4 господарства «ОСОБА_5В.» ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2016 про призначення до розгляду заяви ліквідатора про визнання правочинів недійсними та клопотання про звільнення судового збору.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 05.09.2016 по справі № 915/766/15 в частині накладення арешту на нерухоме майно - залишити без змін.

Апеляційну скаргу засновника ОСОБА_4 господарства «ОСОБА_5В.» ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 13.10.2016.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя В.Т. Пироговський