ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа № 911/2218/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Основа»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 18 005 184,07 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_2 (дов. №3-243621/10233 від 09.09.2016);

від відповідача не зявились;

від третьої особи не зявились.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Основа» (далі відповідач) про стягнення 18 005 184,07 грн заборгованості, з яких: 12 947 866,78 грн простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 2 044 037,40 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 2 785 553,74 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та 227 726,15 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором про відновлювальну кредитну лінію №1398-12 від 29.02.2012 в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у строк та у розмірі, встановлених таким договором.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.07.2016 порушено провадження у справі № 911/2218/16, розгляд справи призначено на 18.08.2016.

04.08.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов супровідний лист №3-242100/9271 від 03.08.2016 (вх. №16247/16) з долученими до нього документами

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.08.2016 відкладено розгляд справи на 08.09.2016 та залучено до участі у справі у якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб.

08.09.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання б/н від 08.09.2016 (вх. №18359/16) про відкладення розгляду справи, продовження строку розгляду справи та про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.09.2016 розгляд справи відкладено на 15.09.2016.

15.09.2016 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву б/н та дати (вх. №18887/16); від представника третьої особи надійшли письмові пояснення по справі б/н від 13.09.2016 (вх. №18904/16).

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.09.2016 продовжено строк вирішення спору у справі №911/2218/16 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 03.10.2016.

29.09.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов відзив на заперечення на позовну заяву б/н від 29.09.2016 (вх. №20106/16).

30.09.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли додаткові заперечення на позовну заяву від 30.09.2016 (вх. №20223/16).

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

У судовому засіданні 03.10.2016 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання 03.10.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

29.02.2012 між Публічним акціонерним товариством Банк «Фінанси та Кердит» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Основа» (позичальник) було укладено договір про відновлювану кредитну лінію №1398-12 (договір), за умовами якого банк вікриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 2 000 000,00 грн, а позичальник зобовязався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 28.02.2013 і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 договору. Для обліку коштів, що надаються за рахунок кредитної лінії, банк відкриває позичковий рахунок №2062.2.034408.002, код банку 300131.

Відповідно до п. 2.1 договору видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк з 29.02.2012 по 27.02.2013 по письмових заявках позичальника, шляхом перерахування їх з позичкового на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано в письмовій заявці.

Згідно п. 3.1 договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: а) 22% річних за період здня надання до терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1 договору; б) 44% річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1 договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.4.5, 6.1 договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що проценти сплачуються шляхом їх перерахування платіжним дорученням на рахунок банку №2068.7.034408.003, код банку 300131.

Відповідно до п. 3.3, 3.4 договору розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок позичальника. Розрахунок процентів за день видачі здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 365 днів в році (366 днів у високосному році), в місяці за календарем.

На період з фактичної дати отримання кредитних коштів по дату вказану в п.1.1 договору нарахування та сплата відсотків за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує відсотки в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно).

Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто звітний період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний в п.1.1 договору.

Згідно п. 8.6 договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

Надалі, умови кредитного договору було змінено шляхом підписання додаткових угод до договору про відновлювальну кредитну лінію №1398-12, які є невідємною частиною договору.

Згідно додаткової угоди від 08.06.2012 до договору про відновлювальну кредитну лінію №1398-12 від 29.02.2012 внесено зміни, зокрема, в п. 1.1 договору, згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18 000 000,00 грн, а позичальник зобовязується повернути отримані кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 28.02.2013 і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 договору.

Згідно додаткової угоди від 26.07.2012 до договору про відновлювальну кредитну лінію №1398-12 від 29.02.2012 внесено зміни, зокрема, в п. 1.1 договору, згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 18 000 000,00 грн, а позичальник зобовязується повернути отримані кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 25.07.2013 і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 договору.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 23.10.2012 до договору про відновлювальну кредитну лінію №1398-12 від 29.02.2012 змінено назву договору на договір про мультивалютну кредитну лінію №1398м-12 від 29.02.2012.

Згідно п. 2 додаткової угоди змінено умови договору, зокрема, в п. 1.1.1 договору, згідно якого надання кредитних коштів здійснюється окремими частинами (траншами) на умовах, визначених договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості у сумі 8 601 650,00 грн, з врахуванням графіку зниження ліміту кредитної лінії із сплатою за користування кредитними коштами процентів відповідно до розділу 3 договору.

Відповідно до п.2.5 угоди позичальник зобовязується повернути всі отримані кредитні кошти у валютах заборгованості по кожному траншу до 25.07.2013 згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії шляхом переказу грошових коштів на відповідні позичкові рахунки. Погашення заборгованості за кожним траншем здійснюється у тій самій валюті, у якій були надані кредитні кошти.

Відповідно до додаткової угоди від 21.11.2012 до договору про мультивалютну кредитну лінію №1398м-12 від 29.02.2012 внесено зміни, зокрема, до п. 1.1.1 договору, згідно якого надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами (траншами) на умовах, визначених договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості у сумі 14 299 540,00 грн, з врахуванням графіку зниження ліміту кредитної лінії із сплатою за користування кредитними коштами процентів відповідно до розділу 3 договору.

Згідно додаткової угоди від 04.12.2012 до договору сторони погодили викласти в новій редакції, зокрема, п. 1.1.1 договору, згідно якого надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами (траншами) на умовах, визначених договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості у сумі 14 162 540,00 грн, з врахуванням графіку зниження ліміту кредитної лінії до 25.07.2013 із сплатою за користування кредитними коштами процентів відповідно до розділу 3 договору.

Згідно додаткової угоди від 20.12.2012 до договору внесено зміни в п. 1.1.1 договору і викладено в новій редакції: Надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами на умовах, визначених договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості у сумі 10 965 340,00 грн.

Згідно додаткової угоди від 03.01.2013 до договору внесено зміни в п. 1.1.1 договору і викладено в новій редакції: Надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами на умовах, визначених договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості у сумі 10 828 340,00 грн.

Додатковими угодами від 22.01.2013, 12.02.2013, 25.04.2013, 27.06.2013, 25.07.2013, 31.07.2013, 28.11.2014, 23.07.2015 до договору внесено зміни в п. 1.1.1. Договору і викладено в новій редакції: Надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами на умовах, визначених договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості у сумі 8 830 090,00 грн, 8 693 090,00 грн, 8 072 613,85 грн, 7845 373,41 грн, 7 650 000,00 грн, 9 000 000,00 грн, 11 150 000,00 грн, 11 399 441,64 грн відповідно.

Крім того укладеними між сторонами додатковими угодами до договору змінювався строк повернення кредиту та відсотки за користування кредитом.

Так, згідно додаткової угоди від 23.07.2015 позичальник зобовязався повернути всі отримані кредитні кошти у валюті заборгованості по кожному траншу до 23.10.2015.

Згідно зазначеної угоди банк нараховує, а позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами окремо по кожному траншу згідно наступних процентних ставок: 23% річних у валюті гривні за період з 29.02.2012 по 23.10.2015; 23% річних у валюті гривні за період з 01.04.2014 по 23.10.2015; 22% річних у валюті гривні за період з 23.07.2015 до 25.10.2015; 22,5% річних у валюті гривні за період з 30.04.2014 по 25.10.2015; 12,8 % річних у валюті доларів США за період з 23.10.2012 до 25.10.2015.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором та перерахував на поточний рахунок відповідача відповідно до заявок кошти в межах ліміту кредитування, що підтверджується меморіальними ордерами №2238 від 21.11.1012 на суму 400 000,00 доларів США, №1121 від 25.10.2012 на суму 380 000,00 доларів США, №2803 від 23.10.2012 на суму 270 000,00 доларів США, №323 від 22.01.2013 на суму 350 000,00 доларів США, №1237 від 20.12.2012на суму 405 000,00 доларів США.

Відповідач в свою чергу порушив умови договору в частині оплати відсотків за користування кредитними коштами та повернення суми кредиту, заборгувавши при цьому позивачу 81 754,72 доларів США (що еквівалентно 2 044 037,40 грн) оплати по відсоткам за користування кредитом та 517 871,75 доларів США (що еквівалентно 12 947 866,78 грн) основної суми кредиту.

Предметом позову є вимоги про стягнення 12 947 866,78 грн простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 2 044 037,40 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 2 785 553,74 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та 227 726,15 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

Суд встановив, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною першою ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою та частиною третьою ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до частини першої ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач зазначає, що він неодноразово звертався до банку з вимогою про зарахування коштів, які знаходились на його рахунках в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а тому на його думку, сума боргу має бути зменшена на суму коштів, які знаходяться на рахунках в банку, а саме на 77 524,50 доларів США (еквівалент 1 750 168,10 грн).

Зазначене твердження оцінюється судом критично з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.12.2015 виконавчою дирекцією ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління НБУ №898 від 17.12.2015, прийнято рішення №230 про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатору банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується ОСОБА_1 стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 34 вказаного Закону під час тимчасової адміністрації ОСОБА_1 має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів ОСОБА_1 та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації регулюються статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", пунктом 1 частини п'ятої якої передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відтак, судом встановлено, що між сторонами у справі на підставі договору про відновлювальну кредитну лінію №1398-12 від 29.02.2012 склалися зобов'язальні правовідносини майново-грошового характеру, а задоволення вимог кредитора не може бути здійснено під час запровадження в банку тимчасової адміністрації в силу обмеження, встановленого п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на викладене, кредиторські вимоги банку по договору про відновлювальну кредитну лінію №1398-12 від 29.02.2012 не є погашеними у розмірі 77 524,50 доларів США (еквівалент 1 750 168,10 грн), чим спростовуються твердження відповідача про зворотне.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 14.03.2012 у справі №5023/2491/11 та від 13.01.2016 у справі №913/178/15.

Крім того, в своїх запереченнях відповідач зазначив, що банком після відкликання ліцензії та запровадження процедури ліквідації банку, неправомірно здійснювались нарахування відсотків та пені за договором кредиту.

На думку відповідача, відкликання банківської ліцензії означає припинення банком здійснення нарахування відсотків та пені за договором кредиту, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій на підставі ст. 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Суд критично оцінює зазначені твердження відповідача з огляду на наступне.

Законодавством України, зокрема, Законом України «Про банки і банківську діяльність» не передбачено припинення кредитних зобов'язань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора. Зобов'язання відповідача випливають з правочину (кредитного договору), який на момент розгляду справи є дійсним. В даному випадку, відкликання ліцензії ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» не впливає на дійсність кредитного договору, укладеного між сторонами.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 17.10.2013 у справі №922/877/13-г.

При цьому, суд звертає увагу, що положення статті 91 Закону України «Про банки та банківську діяльність», на яку посилається відповідач, на даний час виключена із вказаного Закону. Натомість, положення згаданої статті, щодо наслідків введення процедури ліквідації банкуаналогічні за змістом статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищезазначене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача 517 871,75 доларів США, що еквівалентно 12 947 866,78 грн простроченої заборгованості за основною сумою кредиту та 81 754,72 доларів США, що еквівалентно 2 044 037,40 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи виписками по рахунку відповідача і відповідно підлягають задоволенню.

У звязку з несвоєчасною сплатою відповідачем суми нарахованих процентів та основної суми кредиту, позивач просить стягнути з відповідача за період з 06.12.2015 по 06.06.2016 2 785 553,74 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та 227 726,15 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

Згідно п. 7.1 договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 1.1, 2.5, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що відповідач відповідно до умов договору та додаткових угод до нього, мав повернути кредитні кошти в строк до 24.10.2015.

Відтак, прострочена заборгованість відповідача перед позивачем виникає з 24.10.2015, право на нарахування пені на тіло кредиту виникає з 24.10.2015 та враховуючи положення ч. 6 ст. 232 ГПК України припиняється 24.04.2016.

Однак, позивач нараховує пеню на заборгованість за тілом кредиту за період з 06.12.2015 по 06.06.2016.

Враховуючи вищевикладене, суд обмежує період нарахування пені на заборгованість по тілу кредиту та враховуючи те, що суд не може вийти за межі позовних вимог, визначає новий період для обрахунку пені за заборгованістю по тілу кредиту з 06.12.2015 по 24.04.2016.

Приймаючи до уваги вищевикладене, періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку пені, визначені судом періоди для нарахування пені, арифметично вірний розмір пені становить 2 210 857,58 грн пені за несвоєчасне повернення основної заборгованості по тілу кредиту та 227 726,15 грн пені за несвоєчасну сплату процентів. Відтак, вимоги про стягнення 2 785 553,74 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та 227 726,15 грн пені за несвоєчасну сплату процентів підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 210 857,58 грн та 227 726,15 грн відповідно.

Заперечення відповідача про те, що передбачене п. 3.1 договору подвоєння відсотків за користування кредитними коштами є прихованою пенею, а тому позивач, на думку відповідача, здійснив неправильний розрахунок як відсотків за користування кредитними коштами, так і пені, оцінюються судом критично з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Так, сторони умовами договору погодили розмір відсотків за користування кредитними коштами. Зазначений пункт договору, а саме п. 3.1 договору не визнаний недійсним в судовому порядку.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

З аналізу наведених норм вбачається, пеню необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, що є платою саме за користування ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання. Передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею), а є саме процентами за користування кредитом

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 12 947 866,78 грн простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 2 044 037,40 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 2 785 553,74 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та 227 726,15 грн пені за несвоєчасну сплату процентів підлягають частковому задоволенню у розмірі 12 947 866,78 грн простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 2 044 037,40 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 2 210 857,58 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту та 227 726,15 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Основа» (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, буд. 45; ідентифікаційний код 34521258) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 60; ідентифікаційний код 09807856) 12 947 866 (дванадцять мільйонів девятсот сорок сім тисяч вісімсот шістдесят шість гривень) 78 коп. простроченої заборгованості за основною сумою кредиту, 2 044 037 (два мільйони сорок чотири тисячі тридцять сім гривень) 40 коп. простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 2 210 857 (два мільйони двісті десять тисяч вісімсот пятдесят сім гривень) 58 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 227 726 (двісті двадцять сім тисяч сімсот двадцять шість гривень) 15 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів та 200 102 (двісті тисяч сто дві гривні) 47 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено: 17.10.2016

Суддя В.М. Антонова