РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016Справа №910/13283/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк»

третя особа Публічне акціонерне товариство Акціонерного банку «Укргазбанк»

про визнання недійсним договору

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - Шеїн К.О. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Експобанк» про визнання недійсним договору іпотеки від 25.10.2013.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 25.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд» (іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Експобанк» (іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. та зареєстрований в реєстрі №1542, відповідно до якого приміщення передавалося в іпотеку для забезпечення зобов'язань Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» за Договором кредиту №17/13 від 09.09.2013.

Проте, на думку позивача, укладений між сторонами договір не відповідає нормам Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить такої істотної умови, як опис предмета іпотеки, натомість наявне лише зазначення його площі та реєстраційні дані, а оскільки за адресою предмету іпотеки розташований п'ятиповерховий, багатоквартирний будинок, позивач вважає, що відсутня можливість точно ідентифікувати предмет іпотеки виходячи із зазначених у договорі даних.

Відтак, оскільки на думку позивача зазначений іпотечний договір не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про іпотеку» останній просить суд визнати недійсним Договір іпотеки від 25.10.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №1542.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.09.2016 було залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у письмових поясненнях по суті спору, зокрема зазначив, що доводи позивача наведені в позовній заяві є безпідставними оскільки в оскаржуваному договорі іпотеки зазначено вид та найменування нерухомого майна, його місцезнаходження, загальну площу, реєстраційні дані, правовстановлюючі документи та вартість нерухомого майна, що встановлена суб'єктом оціночної діяльності.

Відтак, за твердженнями третьої особи, опис предмету іпотеки в оскаржуваному договорі є достатнім для його ідентифікації та містить всі його реєстраційні данні.

Також зазначив, що нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за оскаржуваним договором, зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, що підтверджується правовстановлюючими документами.

Враховуючи неявку в судове засідання представників позивача та відповідача, суд зазначає про те, що останні не були обмеженні у своїх процесуальних правах надати власні письмові пояснення на позовну заяву через канцелярію суду або шляхом направлення на адресу суду поштовим відправленням.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника третьої особи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.10.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №1542 іпотечний договір укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд» (іпотекодавець), відповідно до умов якого приміщення передається в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язань Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (позичальник) перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» за Договором №17/13 про надання відновлювальної кредитної лінії укладеним між позичальником та іпотекодержателем.

Відповідно до п.1.1 Договору, відповідно до цього договору забезпечується іпотекою виконання позичальником зобов'язання за договором кредиту, за умовами договору кредиту: позичальник, зокрема, зобов'язаний повернути іпотекодержателю кредит в національній валюті України, доларах США, євро а межах загальної суми еквівалентної 60000000 грн. не пізніше 08.09.2016 року, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі, що встановлений договором кредиту, неустойку у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту і цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.

Іпотекодавець за цим договором діє як майновий поручитель позичальника.

Згідно з п.1.2 Договору, для забезпечення зобов'язань позичальника за договором кредиту іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку наступне майно: нежитлове приміщення, загальною площею 459,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська (Печерський, Голосіївський, Шевченківський райони), буд. 48 (предмет іпотеки).

Предмет іпотеки належить на праві власності на підставі Дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого 16.10.1997 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим №7у-1343. Право власності на нежитлове приміщення зареєстровано 25.10.2013 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:00, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11561167 від 25.10.2013.

Згідно висновку про вартість майна від 24.10.2013, наданого суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Екстент Асошиейтс», що діє на підставі сертифікату №11306/11, виданого 25.01.2011 року ФДМУ, вартість предмету іпотеки становить 27304000 грн.

Відповідно до п.1.3 Договору, вартість предмету іпотеки за згодою сторін цього договору становить 27304000 грн.

За умовами п.1.4.1 Договору, предмет іпотеки надається в іпотеку, на що є згода власника іпотекодавця та відповідні повноваження особи, що укладає цей договір від імені іпотекодавця.

Пунктом 1.4.2 Договору визначено, зокрема, що на момент укладення цього договору предмет іпотеки є вільним від будь-яких обтяжень.

Згідно з п.1.5 Договору, предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3 Договору, право іпотеки виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Право іпотеки припиняється виконанням забезпечених іпотекою зобов'язань за договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених законами України.

У разі часткового виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за договором кредиту іпотека зберігається у попередньому обсязі.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та його нотаріального посвідчення та діє до припинення права іпотеки (п.8.1 Договору).

За твердженнями позивача, укладений між сторонами вищезазначений договір не відповідає нормам Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить такої істотної умови, як опис предмету іпотеки, зазначено лише його площу та реєстраційні дані.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладення договору визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладання договору, іпотечний договір повинен містити опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер.

Згідно з ч.3 ст.18 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладання договору, іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проаналізувавши вказані норми законодавства, суд вважає за необхідне за необхідне зазначити, що положення ст.18 Закону України «Про іпотеку» мають диспозитивний характер, відтак сторони при укладанні іпотечного договору мають можливість на власний розсуд або опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, або його реєстраційні дані чи обидві умови разом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні спірного договору дотримались вимог чинного законодавства, зокрема визначили вид та найменування нерухомого майна, його місцезнаходження, загальну площу, реєстраційні дані, правовстановлюючі документи та вартість нерухомого майна, встановлену суб'єктом оціночної діяльності.

Наведених даних щодо предмету іпотеки достатньо для подальшої його ідентифікації та містить всі його реєстраційні дані.

Крім того, нерухоме майно яке є предметом іпотеки за оскаржуваним договором, зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, що підтверджується правовстановлюючими документами, зокрема Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №67805289 від 12.09.2016. яка наявна в матеріалах справи.

Відповідно до п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією «Оліверс Трейд» задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 11.10.2016

Суддя Я.В. Маринченко