ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2016р. Справа№ 914/2114/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Міського комунального підприємства «Золочівтеплоенерго», м. Золочів, Львівська область

про стягнення 801 402 грн. 84 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Струк Н.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність №14-167 від 11.06.2014 р.), ОСОБА_2, представник (довіреність №14-10 від 14.01.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_3, представник (довіреність від 10.06.2016 р.);

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Міського комунального підприємства «Золочівтеплоенерго», м. Золочів, Львівська область про стягнення 801 402 грн. 84 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 15.08.2016 р. призначив розгляд справи на 05.09.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду, в судовому засіданні оголошувалась перерва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 03.09.2012 р. було укладено договір купівлі-продажу природного газу №12/388-БО-21, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність природний газ. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості природного газу не виконав. В подальшому позивач звернувся з позовною заявою в суд з вимогою про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 036 052 грн. 58 коп., 80 905 грн. 15 коп. пені, 86 559 грн. 95 коп. штрафу, 40 439 грн. 17 коп. 3% річних, 37 603 грн. 58 коп. інфляційних нарахувань за період часу з 14.11.2012 р. по 17.04.2014 р. Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.04.2014 р. у справі №914/2264/14, яке набрало законної сили, позов задоволено частково стягнуто 1 036 052 грн. 58 коп. основного боргу, 80 905 грн. 15 коп. пені, 43 279 грн. 98 коп. штрафу, 40 439 грн. 17 коп. 3% річних, 37 603 грн. 58 коп. інфляційних нарахувань та судові витрати. Оскільки відповідач не сплатив вартість спожитого газу у строки, визначені договором, рішення суду від 18.04.2014 р. у справі №914/2264/14 виконувалось протягом тривалого часу, позивач просив суд стягнути з відповідача за період часу з 18.04.2014 р. по 16.09.2015 р. 3% річних в розмірі 44 025 грн. 14 коп., а також інфляційні в розмірі 757 377 грн. 70 коп. і судові витрати.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначив, що позивач невірно здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних. Відповідно до здійсненого відповідачем розрахунку, розмір 3% річних повинен становити 43 547 грн. 07 коп., інфляційних 677 213 грн. 34 коп. Також зазначив, що причиною неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань є обставини непереборної сили, якими є відпуск теплової енергії за тарифами, що не відповідають собівартості продукції, неможливість включення у складову тарифів штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних, накладення арешту на всі банківські рахунки відповідача, рішенням суду від 18.04.2014 р. у справі №914/2264/14 вже стягнуто пеню, інфляційні та 3% річних.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

3 вересня 2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Міським комунальним підприємством «Золочівтеплоенерго» (покупець) було укладено договір №12/388-БО-21 купівлі-продажу природного газу.

За цим договором продавець (позивач) зобовязався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом жовтня-грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 393 052 грн. 58 коп., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2012 р. за жовтень 2012 р. на суму 150 518 грн. 12 коп., актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 р. за листопад 2012 р. на суму 375 554 грн. 11 коп. та актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2012 р. за грудень 2012 р. на суму 866 980 грн. 35 коп. Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Відповідно до абз. 1 п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (абз. 2 п. 6.2. договору).

У звязку з частковою сплатою відповідачем вартості газу, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з відповідача згідно договору №12/388-БО-21 від 03.09.2012 р. основного боргу в розмірі 1 036 052 грн. 58 коп., 80 905 грн. 15 коп. пені, 86 559 грн. 95 коп. штрафу, 40 439 грн. 17 коп. 3% річних, 37 603 грн. 58 коп. інфляційних нарахувань за період часу з 14.11.2012 р. по 17.04.2014 р.

18.04.2014 р. Господарський суд Львівської області у справі №914/2264/14 виніс рішення, яким позов задоволив частково, стягнув з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 1 036 052 грн. 58 коп., 80 905 грн. 15 коп. пені, 43 279 грн. 98 коп. штрафу, 40 439 грн. 17 коп. 3% річних, 37 603 грн. 58 коп. інфляційних нарахувань та судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2014 р. у справі №914/2264/14 рішення Господарського суду Львівської області від 18.04.2014 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. у справі №914/2264/14 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2014 р. залишено без змін.

У звязку з простроченням відповідачем виконання зобовязання з оплати боргу за поставлений газ, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період часу з 18.04.2014 р. по 16.09.2015 р. в розмірі 44 025 грн. 14 коп. та інфляційні в розмірі 757 377 грн. 70 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобовязальних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, що відображено у постанові Пленуму від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» (п. 7), а також Верховний Суд України, що відображено, зокрема, у постанові від 05.12.2011 р. по справі №16/164 (2010) .

Судом перевірено розрахунок та встановлено, що під час розрахунку суми 3% річних за зобовязаннями, які виникли з поставки газу у листопаді 2012 р., позивачем не враховано оплати вартості газу, які здійснені відповідачем 20.02.2015 р., 16.03.2015 р., 17.03.2015 р. та 14.05.2015 р. З урахуванням здійснених відповідачем оплат, розмір 3% річних за зобовязаннями, які виникли з поставки газу у листопаді 2012 р., повинен становити 6 706 грн. 34 коп.

З урахуванням здійснених відповідачем 20.02.2015 р., 16.03.2015 р., 17.03.2015 р. та 14.05.2015 р. оплат за газ, поставлений у листопаді 2012 року, судом здійснено також перерахунок інфляційних, розмір яких повинен становити 98 634 грн. 46 коп.

Не беруться судом до уваги доводи відповідача щодо перерахунку інфляційних з підстав нарахування позивачем інфляційних не від суми основного боргу, а проіндексованого, оскільки вказаний борг не був сплачений протягом всього періоду нарахування, за який позивачем було заявлено інфляційні у справі №914/2264/14 та у справі №914/2114/16. Врахування доводів відповідача призведе до недотримання позивачем відшкодування від знецінення національної валюти. Наведене підтверджується, зокрема розрахунком інфляційних за зобовязаннями, які виникли з поставки газу у грудні 2012 року - позивач у справі №914/2264/14 нарахував інфляційні в розмірі 30 604 грн. 21 коп. на суму боргу у розмірі 866 980 грн. 35 коп. за період часу з січня 2013 року по березень 2014 року. У справі №914/2114/16 позивачем нараховано інфляційні в розмірі 633 262 грн. 00 коп. на суму боргу у розмірі 897 584 грн. 56 коп. (866 980 грн. 35 коп. основного боргу + 30 604 грн. 21 коп. інфляційних) за період часу з квітня 2014 року по червень 2015 року. За результатами додавання нарахованих інфляційних за період часу з січня 2013 року по березень 2014 року (заявлених у справі №914/2264/14) та нарахованих інфляційних за період часу з квітня 2014 року по червень 2015 року (заявлених у справі №914/2114/16) їх розмір становить 663 866 грн. 21 коп. В той же час, якщо зробити розрахунок інфляційних за весь період прострочення з січня 2013 року по червень 2015 р., їх розмір становитиме 663 866 грн. 21 коп. З наведеного вбачається, що жодних надміру нарахованих сум інфляційних з відповідача до стягнення не підлягає.

Не беруться судом до уваги також доводи відповідача щодо включення у розрахунок інфляційних індексів інфляції за липень 2015 року та серпень 2015 року, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних за період по червень 2015 року. Суд розглядає справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, лише позивач наділений правом змінити предмет та підстави позову, зменшити розмір позовних, відмовитись від позову.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобовязання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобовязань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобовязання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Специфіка джерел фінансування боржника, відсутність коштів, не є тією обставиною (подією), яка не породжує для відповідача обовязку здійснити розрахунок за отриманий товар, або звільняє від визначеного договором зобовязання щодо оплати боргу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 43 547 грн. 07 коп. 3% річних, 731 896 грн. 46 коп. інфляційних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 551, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231, 233 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства «Золочівтеплоенерго», м. Золочів, вул. Шевченка, 28, Львівська область (ідентифікаційний код 20808336) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 (ідентифікаційний код 20077720) 43 547 грн. 07 коп. 3% річних, 731 896 грн. 46 коп. інфляційних, 11 631 грн. 56 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 03.10.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 10.10.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.