ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа № 921/225/16-г/13

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Федорів Н.В.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

від відповідача ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_6 міської ради, вих.№2956/01 від 04 липня 2016 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року (підписане 21.06.2016 року), суддя Стопник С.Г.

у справі №921/225/16-г/13

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, с. Байківці Тернопільської області

до відповідача ОСОБА_6 міської ради, м. Тернопіль

про визнання права власності на нерухоме майно та визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 року

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року Фізична особа підприємець ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_6 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 року.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав за ФОП ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно обєкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича (біля будинку 18). Крім того, суд вирішив припинити провадження у справі щодо вимоги позивача про визнання договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 року, укладеного між ОСОБА_6 міською радою та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3, поновленим на підставі укладеної додаткової угоди від 02.02.2014 року, яка зареєстрована в «Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі» 05.03.2014 року за №2399.

Рішення суду в частині визнання права власності мотивоване тим, що обєкт торгівельно-побутового призначення, право власності на який просить визнати позивач, має улаштований залізобетонний фундамент, про що вказано у технічному паспорті на громадський будинок, виготовленому 24.11.2010 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», що свідчить, що такий обєкт не є тимчасовою спорудою. Відтак, посилаючись на ст.ст.328, 331 ЦК України, суд визнав право власності на наведений вище обєкт за позивачем. Щодо припинення провадження у справі, суд у рішенні послався на п.2 ч.1 ст.80 ГПК України, зважаючи на прийняття 25.03.2016 року Господарським судом Тернопільської області рішення у справі №921/102/15-г/7, прийнятого за результатами розгляду позовної заяви ФОП ОСОБА_3, зокрема з аналогічною вимогою.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_6 міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 та прийняти нове рішення про відмову в позові у повному обсязі. Зокрема, скаржник зазначає, що в даному випадку позивач предявив позов про визнання права власності з метою набуття такого права на підставі відповідного рішення суду. Скаржник вказує, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності з посиланням на ст.392 ЦК України є оспорювання відповідачем існуючого права, а не намір позивача набути таке право за рішенням суду. Одночасно наголошує, що спірний обєкт, право власності на який бажає визнати позивач, знаходиться в межах червоних ліній.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю. Поряд з тим, представник скаржника просив долучити до матеріалів справи наступні документи: копію технічного висновку на огляд і оцінку стану будівельних конструкцій зупинки громадського транспорту з обєктом торговельно-побутового призначення за адресою: вул. Протасевича та копію листа №1012/25 від 07.07.2016 року (клопотання від 29.08.2016 року), а також: звіт про проведення огляду вказаного вище обєкта від 21.09.2016 року (клопотання від 03.10.2016 року). Вказані документи долучено до матеріалів справи, однак, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вони датовані вже після винесення оскаржуваного рішення та не можуть оцінюватись судом апеляційної інстанції під час перегляду рішення судом першої інстанції. Щодо копії листа №191/14 від 16.03.2016 року та викопіювання з генерального плану м. Тернополя, викопіювання з плану червоних ліній м. Тернополя, то такі документи в матеріалах справи присутні та оцінюються судом на загальних підставах.

Представники позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 29.08.2016 року) та поясненнях до відзиву (б/н від 03.10.2016 року). Зокрема, зазначали, що звертаючись з даним позовом, ФОП ОСОБА_3 просила суд визнати право власності на спірний обєкт на підставі ст.331 ЦК України, як на новостворене майно. Поряд з тим, зазначали, що скаржник не довів належними та допустимими доказами знаходження спірного обєкту в межах червоних ліній та повідомили про будівництво іншого магазину, яке здійснюється на такій же межі, де знаходиться обєкт позивача. До пояснень до відзиву (б/н від 03.10.2016 року) позивач долучив ряд документів, які датовані вереснем 2016 року (документи, що стосуються проведення позапланової перевірки), однак, колегія суддів не бере до уваги такі документи, оскільки вони також датовані вже після винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення та не були предметом дослідження при вирішенні справи в суді першої інстанції.

Суд, заслухавши пояснення представників обох сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що рішенням ОСОБА_6 міської ради №4/9/143 від 12.12.2003 року субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 надано дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» по вул. Протасевича з обєктом торгівельно-побутового призначення на земельній ділянці площею до 250 кв. м з наданням земельної ділянки в оренду терміном на пять років.

Рішенням ОСОБА_6 міської ради №5/26/81 від 30.04.2009 року суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо виділення земельної ділянки площею 0,0250 га, в тому числі за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0114 га за рахунок земель промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення площею 0,0136 га, для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» з обєктом торгівельно-побутового призначення за адресою: вул. Протасевича.

Згідно з п.4 зазначеного вище Рішення міська рада вирішила надати в оренду терміном на пять років суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0250 га для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» з обєктом торгівельно-побутового призначення за адресою: вул. Протасевича.

В подальшому 31 липня 2009 року між ОСОБА_6 міською радою (в тексті договору орендодавець) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 (в тексті договору орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого а саме: п.п.1, 2 орендодавець, на підставі рішення ОСОБА_6 міської ради №5/26/81 від 30.04.2009 року надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, загальною площею 250,00 кв. м, в тому числі: 250,00 кв. м землі змішаного використання, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича.

Вказаний договір укладено терміном на пять років, а саме: з 30 квітня 2009 року по 30 квітня 2014 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 Договору).

Договір оренди землі від 31 липня 2009 року зареєстровано в Книзі записів засвідчення факту реєстрації 19 листопада 2009 року за №3759 та у ОСОБА_6 регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 лютого 2010 року за №29.

Додатковою угодою від 02 лютого 2014 року, зареєстрованою в Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі 05 березня 2014 року за №2399, сторони погодили внести зміни до договору оренди землі щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2014 року та розміру орендної плати, виклавши пункти 5 та 9 договору в новій редакції.

Крім того, судом встановлено, що 24 листопада 2010 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено Технічний паспорт на громадський будинок торгівельно-побутового призначення по вул. Т. Протасевича у м. Тернопіль.

Актом готовності обєкта до експлуатації №588 від 22 лютого 2011 року підтверджено готовність до експлуатації закінченого будівництвом обєкта зупинки громадського транспорту вул. Протасевича з обєктом торгівельно-побутового призначення по вул. Протасевича в м. Тернополі.

На підставі вказаного вище Акту готовності обєкта до експлуатації, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 03 березня 2011 року видано Сертифікат відповідності №ТП 000553, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом обєкта зупинки громадського транспорту «вул. Протасевича» з обєктом торгівельно-побутового призначення, що знаходиться за адресою: вул. Протасевича у м. Тернополі, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджено його готовність до експлуатації.

31 березня 2014 року позивач звернувся до відділу ОСОБА_6 міської ради «Єдиний дозвільний центр» з заявою про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,025 га для обслуговування зупинки громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення за адресою: вул. Протасевича.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради №1185 від 19 листопада 2014 року вирішено Управлінням житлово-комунального господарства, благоустрою та екології, містобудування, архітектури та кадастру, відділу земельних ресурсів організувати і провести роботи по демонтажу тимчасових споруд, які влаштовані без документів, що посвідчують право користування землею. У додатку до рішення (Перелік обєктів, які підлягають демонтажу) серед інших зазначено ФОП ОСОБА_3, обєкт: тимчасова споруда «Христя», розташована по вул. Протасевича біля будинку №18.

Рішенням ОСОБА_6 міської ради №6/53/152 від 28 листопада 2014 року відмовлено ФОП ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту «вул.Протасевича» з обєктом торгівельно-побутового призначення, а також вирішено припинити право користування зазначеною земельною ділянкою та зобовязано ФОП ОСОБА_3 в двадцятиденний термін з дня прийняття рішення повернути вказану земельну ділянку.

З проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі у визначений законодавством строк до закінчення терміну дії договору ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_6 міської ради не зверталася.

У квітні 2016 року Фізична особа підприємець ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_6 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно обєкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича та визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 року, укладеного між ОСОБА_6 міською радою та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3, поновленим на підставі укладеної додаткової угоди від 02.02.2014 року, яка зареєстрована в «Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі» 05.03.2014 року за №2399.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 зокрема припинено провадження у справі в частині вимоги про визнання поновленим договору оренди землі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне:

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25 березня 2016 року за результатами нового розгляду справи №921/102/15-г/7 відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_6 міської ради про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 року, укладеного між ОСОБА_6 міською радою та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3, а також зобовязання керівника ОСОБА_6 міської ради, як органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі, в місячний строк в обовязковому порядку укласти та підписати з субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 додаткову угоду до договору оренди землі від 31.07.2009 року на той самий строк та на тих самих умовах.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Зі змісту рішення Господарського суду Тернопільської області від 25 березня 2016 року по справі №921/102/15-г/7 вбачається, що судом вже розглядалась вимога ФОП ОСОБА_3 щодо поновлення вказаного вище договору, відтак, зважаючи на положення п.2 ч.1 ст.80 ГПК України, провадження у справі №921/225/16-г/13 в частині вимоги позивача про поновлення договору оренди землі підлягає припиненню.

Крім того, оскаржуваним рішенням суд визнав за ФОП ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно обєкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича (біля будинку 18).

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне:

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, визнання права (п.1).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Звертаючись з позовною заявою, ФОП ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на нерухоме майно, посилаючись на ч.2 ст.331 ЦК України.

Так, у відповідності до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом стала відмова державного реєстратора у державній реєстрації права власності на спірний обєкт (рішення №28922556 від 24 березня 2016 року). Вказане рішення прийнято реєстратором, зважаючи на відсутність документу, що підтверджує присвоєння адресного номера обєкту (зупинка громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення), що розташований за адресою: вул. Протасевича, б/н у м. Тернопіль.

Одночасно, листом Управління містобудування, архітектури та кадастру Виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради (вих.№191/14 від 16 березня 2016 року) відмовлено ФОП ОСОБА_3 у задоволенні звернення останньої щодо присвоєння адресного номера зупинці громадського транспорту з закладом торгово-побутового призначення, з тих підстав, що адресні номери не надаються тимчасовим спорудам, а адреси присвоюються обєктам нерухомості, за якими закріплена земельна ділянка, при цьому термін долученого договору оренди землі від 31.07.2009 року закінчився 30.04.2014 року.

У відповідності до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 року обєкт торгівельно-побутового призначення є тимчасовою спорудою.

Згідно з ч.2 ст.28 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст.2).

Обєкти нерухомого майна мають бути капітального типу (ст.4 Закону), а не тимчасовими, що є характерним для малих архітектурних форм і тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, визначення яких міститься в ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також, відповідно до абз.7 п.4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу надавався дозвіл на будівництво зупинки громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення, з наданням земельної ділянки в оренду терміном на пять років.

Слід зазначити, що акт готовності обєкта до експлуатації від 22.02.2011 року та сертифікат відповідності №ТП 000553 від 03.03.2011 року, на які позивач посилається в позовній заяві, стосуються побудованого останнім обєкта в цілому, а саме: зупинки громадського транспорту з обєктом торгівельно-побутового призначення.

Одночасно, суд звертає увагу, що наявність самого лише технічного паспорта на громадський будинок, виготовленого 24.11.2010 року, на який позивач зокрема посилається у позовній заяві, в якому зазначено, що побудований позивачем обєкт містить залізобетонний фундамент, не може свідчити про наявність у останнього права власності на такий обєкт та не підтверджує того, що останній є нерухомим майном.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що обєкт торгівельно-побутового призначення на зупинці громадського транспорту «вул. Протасевича» у м. Тернополі є нерухомою будівлею.

Крім того, як вбачається з викопіювання з плану м. Тернополя з нанесенням червоних ліній по вул. Протасевича (біля будинку №18) «червона лінія» перетинає земельну ділянку на дві частини, а межа червоної лінії накладається на площу спірного обєкта.

Так, у відповідності до ст.18 ЗУ «Про автомобільні дороги» розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» (межі вулиць за їх шириною) не допускається.

Незважаючи на наведене, позивач просив суд визнати за ним право власності на спірний обєкт з посиланням на положення ст.331 ЦК України.

Слід зазначити, що судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Наприклад: відповідно до ст.335 ЦК про передачу за рішенням суду в комунальну власність безхазяйної нерухомої речі; в порядку, встановленому ст.376 ЦК, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за рішенням суду.

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч.2 ст.331 ЦК, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав ст.6 Закону №1952-ІV).

Положення ч.2 ст.331 ЦК слід розуміти у системному звязку із положенням ст.182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

Відтак, ФОП ОСОБА_3, вважаючи збудований спірний обєкт нерухомим майном звернулась до суду з даним позовом фактично про набуття права власності на такий обєкт, як новостворене майно з посиланням на положення ст.331 ЦК України, а не про визнання такого права. Визнання права в судовому порядку можливе у випадку коли позивач вже є власником спірного майна, а не бажає набути таке право, зокрема, шляхом прийняття судом позитивного для нього рішення.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно зясувавши обставини, що мають значення для справи, порушивши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку про задоволення позову про визнання за ФОП ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно обєкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича (біля будинку 18).

Статтею 103 ГПК України передбачено право апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, серед іншого, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З огляду на наведене вище, рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 слід скасувати в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ФОП ОСОБА_3 у визнанні права власності на нерухоме майно обєкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича. В решті (щодо припинення провадження у справі в частині вимоги про визнання поновленим договору оренди землі) рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача (скаржника) слід стягнути 1515,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.49, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 міської ради задоволити.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 скасувати в частині задоволення позову про визнання за ФОП ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно обєкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича (біля будинку 18).

Прийняти в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову про визнання за ФОП ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно обєкт торгівельно-побутового призначення загальною площею 34 кв. м за адресою: м. Тернопіль, вул. Протасевича відмовити.

В решті рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року по справі №921/225/16-г/13 залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (47711, Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вул. Б. Хмельницького, 14, і.к. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 міської ради (46001, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 5, і.к. 34334305) 1515,80 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи №921/225/16-г/13 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повну постанову складено 10.10.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_7