ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 року Справа № 904/976/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Білецької Л.М (доповідач), суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від відповідача: ОСОБА_2 представник.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у справі №904/976/16

за позовом Публічного акціонерне товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 41 924 грн. 76 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у даній справі (суддя Ніколенко М.О.) позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (50026, Дніпропетровська область м. Кривий Ріг, код 00191000) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"(03680, м. Київ, вул. Тверська,5, код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108, код 40081237) плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу в сумі 41 924,76 грн. та 1378,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем порушено положення пункту 8 договору про експлуатацію під'їзної колії ПАТ Південний ГЗК", а також не дотримано вимог Інструкції "Про порядок користування пристроями маршрутно-релейної централізації станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці", що унеможливило здійснити подачу вагонів зі станції Кривий Ріг на станцію Допоміжна, та визвало скупчення вагонів на станції призначення Кривий Ріг. Факт скупчення вагонів, що надійшли на адресу ПАТ "Південний ГЗК", підтверджується, зокрема, наданим Положенням про зайнятість колій на станції Кривий Ріг за весь час затримки вагонів.

Відповідачем не надано належних доказів, які б підтвердили відсутність його вини у затримці вагонів. Відповідно до матеріалів справи, затримка вагонів на станції Кривий Ріг мала місце з вини вантажоодержувача, яким несвоєчасно забирались вагони на свою під'їзду колію, що призвело до скупченості вагонів на станції призначення Кривий Ріг.

Не погодившись з рішенням суду, до апеляційної інстанції звернулося Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (відповідач) із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач посилається на те, що:

- позивач не довів наявність вини відповідача у затримці вагонів. Причини затримки вагонів, викладені позивачем у актах загальної форми ГУ-23, не відповідають дійсності і документально не підтверджені, але господарський суд Дніпропетровської області не врахував вказані обставини і дійшов помилкового висновку про наявність вини відповідача у зайнятості колій на станції призначення.

Окрім того, в повідомленнях про затримку позивач вказує, що спірні вагони затримано через неможливість приймання їх вантажовласником і відсутність технічної можливості накопичування вагонів на станціях призначення.

Відповідач в підтвердження готовності прийняття затриманих вагонів до суду першої інстанції надав довідки зайнятості колій на ст. Допоміжна на момент видачі наказів №405, №415, відповідно до яких були вільні колії, тобто ПАТ «ПІВДГЗК» готовий був прийняти вагони.

Що стосується відсутності технічної можливості у позивача накопичування вагонів на станції призначення, то слід відзначити, що відповідно до п.13 Правил користування вагонами і контейнерами (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 за №113), з вантажовласника плата за користування не стягується у разі затримки вагонів у випадках, які залежать від залізниці.

З викладеного вбачається, що затримка вагонів за наказами №№405, 415 відбулася з причин які не залежать від ПАТ «ПІВДГЗК», оскільки останній довів, що він мав можливість прийняти вагони. Таким чином, затримка вагонів відбулася у звязку з відсутністю технічної можливість накопичування даних вагонів на станції призначенню, тобто в даному випадку наявність вини ПАТ «ПІВДГЗК» відсутня.

Окрім того, з метою забезпечення повного та обєктивного розгляду справи по суті та у звязку з неможливістю самостійно надати докази відсутності вини у скупченості вагонів на станції призначення, позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області в порядку ст. 38 ГПК України з клопотанням про витребування у РФ «Придніпровська залізниця» графіків виконаного руху поїздів по вузлу Кривий Ріг на дату затримки вагонів та положення про зайнятість колій на ст. Кривий Ріг за весь час затримки вагонів на підходах до станції призначення. Проте зазначене клопотання відповідача невмотивовано залишене судом без задоволення.

Вищевказане свідчить про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки зазначеними обставинам, чим порушено ст. 43 ГПК України - допущено розгляд справи без повного та всебічного дослідження доказів, наявних у матеріалах справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті;

- стягнення плати за користування вагонами внаслідок затримки вагонів на підходах до станції призначення та стягнення плати за користування вагонами при прибутті вантажу регулюються різними правовими нормами та по-різному обліковуються:

- на підходах - з моменту видачі наказу;

- на станції призначення - після повідомлення одержувача про прибуття вантажу. Зазначене підтверджується судовою практикою, зокрема, постановою ВГСУ від 04.04.2013 по справі №5016/1753/2012 (16/83).

Предметом даного спору є стягнення плати за користування вагонами внаслідок затримки вагонів на підходах до станції призначення, а не стягнення плати за користування вагонами при прибутті вантажу.

В свою чергу, за деякими спірними відомостями позивач неправомірно включив до суми позовних вимог плату, стягнуту за користування вагонами на станції призначення.

Позивачем до позовної заяви надано розрахунки суми позову за кожною відомістю плати за користування вагонами.

Відповідач наполягає, що позивачем нарахування плати за користування вагонами здійснене з порушенням вимог Правил користування вагонами та контейнерами, оскільки останній обєднує час затримки вагонів за наказом № 415 та в подальшому їх затримання за актами загальної форми на станції призначення, у звязку з чим нарахована плата є завищеною. Так, при доведеності вини ПАТ «ПІВДГЗК» у затримці вагонів за наказом № 415 від 11.09.2015 р. загальний розмір плати за користування вагонами мав би становити 698,88 грн. з ПДВ, в свою чергу позивач нарахував 698,88 грн. з ПДВ., що є завищеним на 134,40 грн. з ПДВ.

Окрім того, ПАТ «ПІВДГЗК» вважає неправомірним стягнення збору за зберігання вантажу, нарахованого за накопичувальною карткою форми ФДУ - 92 №18099048 в розмірі 1 615,80 грн. з ПДВ. Частиною 1 ст. 306 Господарського кодексу України встановлено, що у цьому Кодексі визначається господарська діяльність, повязана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Тобто, перевозиться щось (вантаж) на чомусь (автомобіль, вагон) і це щось залишається у когось. Аналогічне розуміння зазначеного викладене і у ст. 6 Статуту залізниць України:

- вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі;

- транспортні засоби - залізничний рухомий склад (вагони всіх видів, локомотиви, монорейковий транспорт) і контейнери.

Посилання позивача на інше визначення поняття «вантаж», закладене у Правилах реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та звязку України від 28.09.2004 №856, і твердження позивача, що порожній вагон є вантажем, є необгрунтованим посиланням, оскільки згідно ст. 5 Статуту залізниць України Правила перевезення вантажів та інші нормативні акти Мінтранс затверджує на підставі Статуту. Тому у разі суперечності нормативних актів, виданих Мінтрансом зі Статутом, слід застосовувати саме норми Статуту, як акту, який має вищу юридичну силу, оскільки він затверджений постановою Кабінету Міністрів України (ст.5 Статуту, ч.4 ст.4 та ч.1 ст. 8 ЦК України).

Вагони, затримані за наказом № 405 від 08.09.2015 р., були порожні, тому у суду першої інстанції відсутні правові підстави у задоволенні позовних вимог про стягнення збору за зберігання вантажу у розмірі 1 615,80 грн. з ПДВ;

- господарським судом визнано безпідставним посилання ПАТ «ПІВДГЗК» щодо відсутності у господарського суду підстав для розгляду позовних вимог ПАТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» внаслідок відсутності в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відомостей щодо припинення ДП «Придніпровська залізниця».

15.09.2016 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на норми чинного законодавства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

27.09.2016 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення по справі, в яких він, посилаючись на норми чинного законодавства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

04.10.2016 року прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

В судових засіданнях представники сторін надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Вислухавши представників сторін, дослідивши докази у справі, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладений договір № ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч від 28.11.2013 р. про експлуатацію залізничної підїзної колії Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці (договір). Пунктом 1 цього договору передбачено, що згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України і на умовах цієї угоди експлуатується підїзна колія, яка належить власнику, що примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці стрілкою № 2/4 в парній горловині станції. Під'їзна колія обслуговується власним локомотивом.

Згідно з пунктом 4 договору рух поїздів на під'їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції по сигналізації на залізницях України та Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під'їзній колії.

За змістом пункту 11 договору час перебування вагонів на підїзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці.

Відповідно до п. 15 договору власник колії сплачує залізниці плату, у тому числі:

- за користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України;

- за зберігання вантажів у вагонах у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання, яка сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) згідно з Правилами зберігання вантажів.

Цей договір укладається терміном на 1 рік і діє з 11.12.2013 року до 10.12.2014 року включно (п. 20 договору).

За залізничними накладними (т.1 а.с.96-150, Т.2 а.с.5-61) залізницею були прийняті порожні власні вагони для перевезення на адресу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат". Відповідно до зазначених накладних станція та залізниця призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці.

На шляху прямування відповідно до вимог пунктів 9. 10 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999 р. № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458, дані вагони було затримано через зайнятість колій на станції призначення Кривий Ріг з вини одержувача ПАТ Південний ГЗК.

Накази про затримку спірних вагонів на підходах до станції призначення № 405 від 08.09.15 р., № 415 від 11.09.15 р. були видані через наявність на коліях станції призначення Кривий Ріг неприйнятих ПАТ Південний ГЗК вагонів, що надійшли на його адресу, та які не давали змоги залізниці виконувати технологічні операції з вантажами. За цим фактом станціями затримки Кривий Ріг Західний, Мусіївка у порядку, передбаченому п.9,10 Правил користування вагонами та контейнерами, складено акти про затримку вагонів форми ГУ-23а № 55 від 08.09.15 р., № 17 від 11.09.15 р., акти загальної форми ГУ-23 № 58 від 08.09.15 р., № 26 від 11.09.15 р. та представнику вантажоодержувача своєчасно вручені повідомлення про затримку вагонів на підходах до станції призначення з вини ПАТ Південний ГЗК.

За час затримки вагонів залізницею нараховано плату за користування вагонами за відомостями ф. ГУ-46 №12099247, №12099246, №12099245, №13099248, №13099249, №13099250 та збір за зберігання вантажу з накопичувальної картки ф.ФДУ-92 № 18099048 на загальну суму 41924,76 грн. (з ПДВ).

Відомості плати та накопичувальна картка працівниками Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"підписані із запереченням: "З нарахованою сумою не згодні. Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" готовий був прийняти вагони на під'їзну колію" (т.1 а.с.28-38).

Також накази про затримку вагонів на підходах до станції призначення видано через наявність на коліях станції призначення Кривий Ріг неприйнятих вагонів ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" вагонів, що надійшли на його адресу. За цим фактом складено акти загальної форми ГУ-23.

Позивач надав докази повідомлення про прибуття власних вагонів на адресу ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", які зареєстровані в книзі повідомлень форми ГУ-2.

Судом першої інстанції вірно не взята до уваги довідка про наявність вільних колій на станції Допоміжна, оскільки відповідач не надав згоди на прийняття вагонів на свою підїзну колію, не включив «зелений» вхідний сигнал світлофора, тобто ним не вчинені достатні і необхідні дії для того, щоб залізниця могла виконати свої обовязки по договору.

Факт затримки вагонів на підходах до станції призначення підтверджується актами загальної форми ГУ-23, актами про затримку вагонів форми ГУ-23а, витягом із книги повідомлень про прибуття вантажу форми ГУ-2, повідомленнями про затримку вагонів, наказами про затримку вагонів, відомостями плати за користування вагонами форми ГУ-46, залізничними накладними.

Доводи відповідача про включення до розрахунку часу затримки на станції призначення спростовується розрахунком, з якого видно, що до нього включений розрахунок часу лише затримки на станції підходу.

Ненадання положення зайнятості колій не є вирішальним, оскільки встановлено, що з вини відповідача вагони не були вчасно подані на станцію призначення.

Стосовно довідок про відсутність реєстрації правонаступництва ПАТ «Укрзалізниця», то ці довідки не спричиняють скасування рішення і задоволення апеляційної скарги, оскільки 25.10.2015 року відбулася державна реєстрація ПАТ «Українська залізниця» (). До даних про правонаступництво у Державному Реєстрі («про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа») увійшло і Державне підприємство «Придніпровська залізниця. Регіональна філія «Придніпровська залізниця» (код ЄДРПОУ ВП 40081237) значиться як відокремлений підрозділ юридичної особи ПАТ «Українська залізниця» (Постанова Вищого господарського суду України у справі №907/10268/15 від 18.09.2016 року).

Згідно п.2.8. Положення про регіональну філію «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» філія має право від імені Товариства відповідно до наданих документів і довіреності у тому числі виступати позивачем, в тому числі цивільним, та відповідачем у судах всіх інстанцій.

Відповідно до Довіреності (т.2 а.с.95) від 01.12.2015 року в.о. начальника регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_3 уповноважений діяти від імені Довірителя, представляти інтереси Довірителя, зокрема філії, у всіх органах державної влади (поміж іншого) (п.2), у судах з усіма правами, які надані позивачу (п. 13.1).

За таких обставин процесуальне представництво ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» є законним.

Вина відповідача і полягає у тому, що він не вчиняв усіх достатніх і необхідних дій, у тому числі і не включив «зелений» вхідний сигнал світлофора, внаслідок чого вагони виявились затриманими у термінах доставки.

Отже, доводи апеляційної скарги не зайшли свого підтвердження у судових засіданнях.

Судом першої інстанції з достатньою повнотою встановлені всі фактичні обставини справи, їм дана належна юридична оцінка, отже, підстави для скасування постановленого судового рішення - відсутні.

Керуючись ст.ст., 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у справі №904/976/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2016 року у справі №904/976/16 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20-денного строку з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Повний текст складений 06.10.2016 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

З оригіналом згідно

Пом. судді: С.О. Малик

06.10.2016 року