ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р.Справа № 916/1551/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БС Шіппінг Сервіс ЛТД»

на рішення господарського суду Одеської області від 17.08.2016

у справі № 916/1551/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БС Шіппінг Сервіс ЛТД»

про стягнення 107 434,15 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 12.10.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ» (далі ТОВ «ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ», позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БС Шіппінг Сервіс ЛТД» (далі ТОВ «БС Шіппінг Сервіс ЛТД», відповідач) про стягнення заборгованості з оплати основного боргу у сумі 165 865,30 грн., суми пені 11 617,54 грн., збитків від інфляції в розмірі 2 803,50 грн., 3% річних за час користування чужими коштами 635,61 грн. та витрат по оплаті судового збору у розмірі 2 662,24 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач неналежно виконує прийняті на себе за договором про організацію перевезення №056/14 від 11.04.2014 зобовязання в частині оплати грошових коштів за надані позивачем послуги з перевезення.

17.08.2016 до господарського суду від ТОВ «ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 107 434,15 грн., з яких: 95 926,14 грн. основний борг, 6 822,96 грн. пеня, 474,21 грн. 3% річних, 4 210,84 грн. інфляційні нарахування. Зазначена заява була прийнята та розглянута господарським судом.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.08.2016 позовні вимоги ТОВ «ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ», з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, задоволенні частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 95 926,14 грн. основної заборгованості, 474,21 грн. 3% річних, 2 886,40 грн. інфляційних нарахувань та 1 489,19 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що доказами наявними в матеріалах справи підтверджено часткове виконання відповідачем умов договору №056/14 від 11.04.2014. Суд першої інстанції були перераховані суми 3% річних та інфляційних втрат,а також було відмовлено у задоволенні стягнення суми пені, оскільки такий вид штрафних санкцій не передбачений умовами договору укладеного між сторонами.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ТОВ «БС Шіппінг Сервіс ЛТД» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (з врахуванням уточнень до апеляційної скарги від 07.10.2016).

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено питання з приводу дійсної належності у відповідача фінансово-господарських документів для здійснення оплати наданих позивачем послуг. На думку скаржника, господарським судом при розгляді справи не прийнято до відома наведені у відзиві на позовну заяву аргументи відповідача з приводу оформлення актів здачі-прийому робіт (наданих послуг) за допомогою факсимільного підпису уповноваженої особи позивача.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

В судовому засіданні 12.10.2016 представник відповідача надала пояснення, якими підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити останню.

Представник позивач в судовому засіданні 12.10.2016 надав пояснення, в яких заперечував проти апеляційної скарги та просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, 11.04.2014 між ТОВ «БС Шіппінг Сервіс ЛТД» (Замовником) та ТОВ «ДЖІ ЕЛ С ТРАНСПОРТ» (Виконавцем) укладено договір про організацію перевезення №056/14 (Договір), за умовами до якого Замовник доручає, а Перевізник зобовязується здійснювати з повною майновою відповідальністю організацію доставки контейнерів з вантажем автомобільним транспортом і приймально-здавальні операції з вантажами у великотоннажних контейнерах.

Надані послуги з організації перевезення оплачуються Замовником в національній грошовій одиниці України шляхом безготівкового переказу вартості послуг на підставі оригіналу рахунку за умови надання оригіналів акту прийому-передачі виконаних робіт, податкової накладної (якщо Виконавець є платником ПДВ), товарно-транспортних накладних з відмітками вантажоотримувача / вантажовідправника, митниці (за необхідності) та документу, підтверджуючого здачу контейнера в пункт прийому (п. 4.1. Договору).

Строк дії договору встановлюється з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2014. Договір автоматично пролонговується на кожний наступний рік без підписання додаткової угоди про пролонгацію, якщо жодна зі сторін за 1 місяць до закінчення терміну дії не надішле письмове повідомлення іншій стороні про його розірвання (п. 9.1. Договору).

Відповідно до п. 9.3. Договору Сторонами погоджено право Замовника на використання при оформленні актів виконаних poбіт факсимільного відтворення підпису.

На виконання умов вищевказаного договору позивач надав відповідачу послуги з перевезення, що підтверджується підписаними без зауважень актами здачі-приймання робіт на загальну суму 165 865, 30грн., а саме:

акт № ОУ-0000421 від 28.03.2016 року на суму 80 100,00 грн.;

акт № ОУ-0000499 від 12.04.2016 року на суму 24 919,58 грн.;

акт № ОУ-0000507 від 12.04.2016 року на суму 24 919,58 грн.;

акт № ОУ-0000508 від 18.04.2016 року на суму 35 926,14 грн.

На підставі вищевказаних актів здачі-приймання робіт, позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на оплату наданих послуг на загальну суму 165 865,30грн.:

№СФ-0000425 від 28.03.2016 на суму 80 100,00 грн.;

№СФ-0000503 від 12.04.2016 на суму 24 919,58 грн.;

№СФ-0000511 від 12.04.2016 на суму 24 919,58 грн.;

№СФ-0000512 від 18.04.2016 на суму 35 926,14 грн.

У договорі про організацію перевезення №056/14 від 11.04.2014 сторони не передбачили конкретних строків оплат наданих послуг після отримання документів, перелічених в п. 4.1 договору, у звязку з цим, господарський суд правомірно застосував до даних правовідносин ч. 2 ст. 530 ЦК України, згідно якої зазначено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Згідно актів приймання-передачі документів від 05.04.2016 та від 26.04.2016 представник ТОВ «БС Шіппінг Сервіс ЛТД» отримав всі документи, передбачені п. 4.1 Договору.

Таким чином, відповідач мав розрахуватись за надані послуги в сумі 80 100,00 грн. до 12.04.2016 включно, а за надані послуги в сумі 85 795,30 грн. до 03.05.2016 включно.

З виписок банку по рахунку позивача вбачається, що відповідач розрахувалось за отриманий товар не в повному обсязі, а лише в сумі 69 939,16 грн.:

20 100, 00 грн. за рахунком-фактурою №СФ-0000425 від 28.03.2016 (16.06.2016 10 100,00 грн., 29.07.2016 10 000,00 грн.) ;

24 919,58 грн. за рахунком-фактурою №СФ-0000503 від 12.04.2016 (02.06.2016);

24 919,58 грн. - за рахунком-фактурою №СФ-0000511 від 12.04.2016 (08.06.2016).

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 95 926,14 грн. (165 865,30 грн. - 69 939,16 грн. = 95 926,14 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 525 та ч. 1 ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 2 цієї ж статті встановлено, що у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, доведеною матеріалами справи є заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 95 926,14 грн. та в цій частині господарський суд підставно задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що розрахунок 3% річних та індексу інфляції, з врахуванням виправлень господарського суду, зроблено арифметично і методологічно вірно. Також, суд першої інстанції правомірно зазначив, що вірний розмір 3 % річних становить більше, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте відповідно до ст. 22 ГПК України, суд не виходить за межі позовних вимог. Також, вірно було зменшено суму інфляційних втрат, які були перераховані господарським судом з дотриманням вказівок, викладених у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013.

Крім цього, судова колегія вважає, що господарським судом підставно було відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення пені, адже відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, проте сторони у договорі № 056/14 від 11.04.2014 не передбачили такий вид санкції за неналежне виконання зобовязання, як неустойку у вигляді пені, у звязку з чим нарахування позивачем відповідачу суми пені є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що місцевим судом правомірно задоволено вимогу позивача про стягнення суми 3% річних в розмірі 474, 21 грн. та інфляційних втрат 2 886,40 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що в судовому порядку не було зясовано повноважень отримувача документів за актами приймання-передачі від 05.04.2016 та від 26.04.2016, а також в актах здачі-прийому робіт позивачем було використано факсимільне відтворення підпису директора, що не було передбачено сторонами у договорі, та вказує на фактичну відсутність підписаних між сторонами актів виконаних робіт, які є підставою для здійснення оплати згідно договору № 056/16 від 11.04.2014.

Судова колегія не приймає до уваги вищезазначені доводи апеляційної скарги, дійсно господарським судом не було зясовано повноважень отримувача документів за актами приймання-передачі від 05.04.2016 та від 26.04.2016, проте з матеріалів справи вбачається, що відповідач прийняв передані документи до виконання, адже ТОВ «БС Шіппінг Сервіс ЛТД» частково сплачує борг за надані послуги позивачем, крім цього, відповідач не заперечує, що позивач на виконання умов договору укладеного між сторонами, надав транспортні послуги. Крім цього, в матеріалах справи відсутні претензії відповідача щодо якості, обєму та кількості наданих послуг позивачем.

Щодо факсиміле, дійсно, відповідно до п.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, проте передбачені договором Акти за своєю природою не є правочином у розуміння ст.207 ЦК України.

Крім цього, те що акти здачі-прийняття робіт було підписано позивачем за допомогою факсимільного відтворення підпису, не спростовує факт надання позивачем відповідачу послуг з перевезення та прийняття відповідачем зазначених послуг, що підтверджується також підписанням ТОВ «БС Шіппінг Сервіс ЛТД» зазначених актів та здійсненням останнім часткових оплат за договором. Крім цього, в матеріалах справи відсутні заперечення або претензії відповідача щодо неналежного оформлення актів здачі-приймання робіт позивачем.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційних скаргах, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись cm.cm. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 17.08.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3