ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
судді Пушай В.І. у справі № 922/2980/16 за позовом Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" в особі відділення "Харківське відділення № 5 "АТ "Сбербанк Росії", м. Харків, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_1 про визнання недійсним договору застави, щодо постанови ХАГС у справі № 922/2980/16, якою зазначену ухвалу скасовано та відмовлено у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.
Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову.Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.
За змістом статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду, а тому підставою для вжиття таких заходів є достатньо обґрунтоване припущення, що в разі їх невжиття виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог буде або неможливим або утрудненим. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.
Як розяснено в пунктах 1-3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. Про деякі питання вжиття заходів до забезпечення позову, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України , обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
А отже, господарський суд першої інстанції зазначив, що предметом позову у даній справі є вимоги про визнання недійсним договору застави № 5134 від 13.09.2012 р. в частині забезпечення виконання недійсних зобовязань за Договором про відкриття кредитної лінії № 30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012р., укладеним між Приватним акціонерним товариством ТЕРМОЛАЙФ (ідентифікаційний код 34015182) та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 СБЕРБАНКУ РОСІЇ (ідентифікаційний код 25959784).
Вважаючи, що згідно з умовами договору застави № 5134 від 13.09.2012 р. позивачем, як заставодавцем, в забезпечення виконання зобов'язань, які випливають із договору про відкриття кредитної лінії номер № 30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., та № 31-В/142/66/ЮО від 04.09.2012 р. передано відповідачу, як заставодержателю, в іпотеку майно, зазначене в п. 3.1. цього договору (далі - предмет застави), а саме, транспортні засоби в кількості 13 одиниць, які належать позивачу на праві власності, перелічені в додатку 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, позивач просив суд вжити заходи до забезпечення позову у даній справі шляхом заборони ПАТ Сбербанк вчиняти дії щодо звернення стягнення будь-яким способом шляхом позасудового врегулювання (прийняття у свою власність або продажу третій особі) на майно, що належить Приватному акціонерному товариству Термолайф (ідентифікаційний код 34015182), а саме на транспортні засоби в кількості 13 одиниць та заборони будь-яким реєстраторам або іншим особам вносити записи до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, спрямовані на виникнення, зміну, припинення обтяжень та звернення стягнення на зазначене майно-предмет обтяження за договором застави, укладеним між Приватним акціонерним товариством ТЕРМОЛАЙФ та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_2 СБЕРБАНКУ РОСІЇ (нове найменування Публічне акціонерне товариство СБЕРБАНК), посвідченого 13.09.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі за номером 5134, посилаючись на існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач вживатиме дій, які утруднять чи унеможливлять виконання судового рішення в разі задоволення позову, а саме у випадку невжиття вищезазначених заходів до забезпечення позову зверне стягнення на предмет застави за оспорюваним договором, що призведе до неможливості відновлення права позивача до стану, який існував до їх порушення, оскільки на момент набрання рішенням суду у даній справі законної сили предмет застави за оспорюваним договором буде відчужено добросовісним набувачам.
Обираючи зазначені заходи до забезпечення позову, суд обґрунтував висновки тим, що:
- вони співвідноситься з матеріально-правовими вимогами позивача, що складають предмет позову, на забезпечення яких він вживається, оскільки спрямовані на попередження виконання саме оспорюваного договору та порушенню права власності позивача на майно, а тому спроможні забезпечити права та інтереси позивача у разі задоволення позову;
- вжиття відповідних заходів до забезпечення позову не зашкоджує та не погіршує ведення господарської діяльності відповідача, а позивач фактично позбавлений можливості вчинити дії, спрямовані на відчуження майна, що є предметом оспорюваного договору застави у зв'язку з відповідними заборонами, і зазначені заборони забезпечують цілісність цього майна на час вирішення спору по даній справі.
- про можливість вчинення відповідачем дій, спрямованих на безпідставне позбавлення позивача права власності на майно, яке є предметом застави за оспорюваним договором свідчить отримане позивачем 08.08.2016 р. від ПАТ Сбербанк повідомлення-вимога від 04.08.2016 № 8695/5/28-2, в якій відповідач зазначає про наявність заборгованості ПРАТ Термолайф перед ПАТ Сбербанк за Договорами про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. та № 30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним між Сбербанк та ПРАТ Термолайф, просить цю заборгованість сплатити протягом 30 днів, та повідомляє, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги, він зверне стягнення на передане в заставу за Договором застави № 5134 від 13.09.2012 р. майно одним із способів, передбачених законом або Договором застави, зокрема шляхом подачі позову до суду, вчиненням виконавчого напису нотаріуса або одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет застави, тощо.
При цьому, відповідно до ч. 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а тому в разі невжиття вищезазначених заходів до забезпечення позову у даній справі, в разі задоволення цього позову, відповідачем всупереч зазначеній нормі на підставі недійсного договору можуть бути створені правові наслідки -відчуження предмету застави, що призведуть до безпідставного (на підставі недійсного з моменту вчинення правочину) позбавлення позивача права власності, на захист якого подано позов, що фактично позбавить останнього гарантованого права на судовий захист.
Рішення суду в такому разі не призведе до захисту вже порушеного права власності, тобто рішення залишиться фактично нереалізованим (невиконаним), що суперечить статті 41 Конституції України, якою встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Крім того Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 66 цього Кодексу не встановлено обмежень щодо застосування заходів до забезпечення позову лише для вимог майнового характеру.

Таким чином, відповідні висновки суду обґрунтовані певними обставинами, що надає суду право вжити відповідні заходи до забезпечення позову, не обмежуючи прав володіння та користування певним майном сторін, що здійснено в межах чинного законодавства.

Суддя Пушай В.І.

"03" жовтня 2016 р.