РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016Справа №910/13816/16

За позовомКомунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району міста Києва
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Будгарант»
простягнення 324 251,20 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Мороз М.З.
від відповідача:Кримець Ю.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Солом'янського району міста Києва (надалі - «Підприємство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будгарант» (надалі - «Товариство») про стягнення 324 251,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконане зобов'язання з оплати виконаних робіт за договором №20/11 від 14.10.2011 р., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 162 303,48 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 19 142,92 грн. та інфляційних у розмірі 142 804,80 грн. за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 07.09.2016 р.

16.08.2016 р. представником позивача до канцелярії суду подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій позивач просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні 07.09.2016 р. судом оголошувалась перерва на 28.09.2016 р.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, вимоги ухвал суду виконала, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2011 р. між Товариством (підрядник) та Підприємством (субпідрядник) було укладено договір №20/11 (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.1 якого субпідрядник зобов'язується виконати за замовленням підрядника роботу, зазначену п. 1.2 даного договору, а підрядник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що субпідрядник бере на себе зобов'язання виконати будівельно-монтажні роботи «Перша черга будівництва комплексу споруд артезіанського водопостачання ж/м Осокорки-Північні та водопровідної магістралі по проспекту Петра Григоренка у Дарницькому районі» (об'єкт) у відповідності з затвердженою проектно-кошторисною документацією.

Відповідно до п. 2.7 Договору кінцевий розрахунок за даним договором проводиться виходячи з договірної вартості робіт, визначеної в п. 2.1 даного договору, але не менше вартості фактично виконаного обсягу робіт.

Згідно з п. 4.7 Договору кінцеві розрахунки за виконані роботи з субпідрядником підрядник здійснює після підписання акту здачі-приймання об'єкту, але не раніше усунення субпідрядником виявлених під час приймання недоробок, порушень державних будівельних норм і правил, рішень робочої проектно-кошторисної документації, державних стандартів технічних умов.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що підрядник не несе майнової відповідальності перед субпідрядником за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у разі затримки фінансування з бюджетну або коригування відповідних програм місцевого або державного бюджетів, та зобов'язується оплатити виконані роботи (етапи робіт) протягом 10 банківських днів з моменту отримання відповідного фінансування.

На виконання умов Договору позивач виконав, а відповідач прийняв роботи на загальну суму 330 337,20 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт №1-11/11 та №2-11/11 за листопад 2011 року.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті виконаних робіт, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 162 303,48 грн.

Договір є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України та Глави 33 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем були виконані роботи на загальну суму 330 337,20 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт №1-11/11 та №2-11/11 за листопад 2011 року.

Згідно із ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.6 Договору визначено, що акти приймання виконаних робіт готує щомісяця субпідрядник і передає їх до 26 числа звітного місяця для підписання уповноваженому представнику підрядника. Акти приймання виконаних робіт надаються субпідрядником в роздрукованому вигляді та на електронному носії. Підрядник протягом 5 робочих днів з дати отримання актів приймання виконаних робіт зобов'язаний підписати їх або відмовити в їх підписанні, подавши письмове обґрунтування такої відмови. Оплата виконаних робіт здійснюється підрядником щомісячно протягом 5 робочих днів з дати підписання актів здачі-приймання виконаних робіт за відповідний місяць.

Отже, з урахуванням часткової сплати відповідачем грошових коштів, заборгованість відповідача перед позивачем становить 162 303,48 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 162 303,48 грн. на підставі Договору. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Згідно із ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати вартості виконаних робіт сплив 01.12.2011 р., а тому з 02.12.2011 р. розпочався перебіг позовної давності за спірним зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представників сторін, остання сплата відповідачем вартості виконаних робіт була здійснена 25.06.2012 р.

У відповідності до п. 4.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" - правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Суду слід встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, що свідчать про визнання боргу, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Таким чином, часткова сплата відповідачем 25.06.2012 р. суми заборгованості свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, а відтак строк позовної давності для звернення позивача із даним позовом до суду сплив 25.06.2015 р.

Твердження відповідача про те, що підписавши акт звірки взаємних розрахунків 31.03.2015 р., перебіг позовної давності перервався, судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду України від 24.04.2007 р. у справі № 26/271 та у п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» наведена правова позиція, відповідно до якої акт звірки взаєморозрахунків, підписаний з боку відповідача уповноваженою на це особою, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути обставиною, що свідчить про визнання боргу, а отже підставою для переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться і у постанові Вищого господарського суду України від 23.06.2015 р. у справі №925/2313/14.

В той же час, акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2015 р., копія якого була долучена до матеріалів справи, взагалі не містить відомостей стосовно особи, яка від імені Товариства підписала такий акт.

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку обсягу повноважень такої особи щодо визнання свого боргу перед Підприємством.

Більш того, вказаний акт не містить даних про визнання відповідачем боргу саме за спірним Договором, а лише містить відомості про загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 162 303,48 грн.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 30.09.2015 р. у справі № 910/4477/15-г.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В ст. 34 Господарського процесуального кодексу України зазначається, що суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені норми, суд не приймає наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2015 р. в якості доказу вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу перед позивачем за Договором, а відтак підписання даного акту не перериває строк позовної давності для звернення позивача до суду із даним позовом.

Позовна заява подана суду 28.07.2016 р., тобто після спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

16.08.2016 р. представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про застосування строків позовної давності.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, сплив, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 Цивільного кодексу України або іншими законами та відсутні поважні причини його пропуску, то за таких обставин у задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу необхідно відмовити.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача відповідача 3% річних у розмірі 19 142,92 грн. та інфляційних у розмірі 142 804,80 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу у зв'язку із спливом строку позовної давності, то згідно ст.ст. 258, 266, 267 Цивільного кодексу України та враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, підстави для задоволення позову в частині стягнення пені у суду відсутні.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог Підприємства необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Солом'янського району міста Києва відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.10.2016 р.

Суддя В.П. Босий