ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа № 916/1526/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

від позивача - участі не брали;

від відповідача - О.П. Нестерович, довіреність б/н від 24.02.2016;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2016

у справі №916/1526/16

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго"

про стягнення 237676,96 грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016р. публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") звернулось з позовом до комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" (далі - КП теплових мереж "Южтеплокомуненерго") про стягнення з останнього 237676,96 грн, з яких: 89042,83 грн - пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання, 12966,66 грн - 3% річних та 135668,07 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.08.2016 у справі №916/1526/16 (суддя Ю.С.Бездоля) позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з КП теплових мереж "Южтеплокомуненерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 4379,18 грн пені, 12797,82 грн 3% річних та 113566,21 грн індексу інфляції; в решті позову відмовлено (а.с.134-146).

Не погодившись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2016 у справі №916/1526/16 в частині відмови у стягненні 84663,65 грн пені скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити; в іншій частині рішення залишити без змін. Апеляційна скарга мотивована порушенням господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, зокрема, за твердженням скаржника, суд дослідив лише ступінь виконання зобов'язання боржника і не врахував при цьому інтереси позивача, а відтак неправомірно зменшив розмір належної до сплати пені (а.с.155-162).

У судовому засіданні 11.10.2016 представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги висловив заперечення з підстав, викладенних у відзиві на скаргу (а.с.168-171); позивач участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №24575670 від 23.09.2016 (а.с. 154).

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

28.11.2013 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ("продавець") та комунальним підприємством теплових мереж "Южтеплокомуненерго" ("покупець") укладено договір купівлі-продажу природного газу №1678/14-БО-23 (далі - договір купівлі-продажу №1678/14-БО-23 від 28.11.2013), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (а.с. 11-16).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, іншими споживачами (пункт1.2 договору №1678/14-БО-23 від 28.11.2013).

У пунктах 2.1, 2.4, 5.2, 5.5 вказаного договору сторонами узгоджено обсяги газу, що планується передати в період з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2014р., фізико-хімічні показники газу, ціну за 1000 куб.м. газу та загальну вартість природного газу за цим договором.

Згідно з пунктом 6.1 договору №1678/14-БО-23 від 28.11.2013 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказаний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору купівлі-продажу №1678/14-БО-23 від 28.11.2013).

В подальшому до зазначеного договору між сторонами було укладено додаткові угоди №1 від 31.01.2014, №2 від 30.04.2014, №3 від 23.05.2014, №4 від 10.06.2014, №5 від 15.09.2014, №6 від 10.11.2014, якими змінювалась ціна за газ та обсяги поставки газу (а.с.17-23).

На виконання даного договору ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2014р. передало, а КП теплових мереж "Южтеплокомуненерго" прийняло природний газ загальною вартістю 3724991,81 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014, від 31.12.2014 (а.с. 24-30).

Відповідач свої зобов'язання за договором №1678/14-БО-23 від 28.11.2013 щодо оплати отриманого природного газу виконав з порушенням строків оплати, а тому позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з останнього 89042,83 грн пені, 12966,66 грн 3% річних та 135668,07 грн інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевим господарським судом було враховано, що відповідачем були виконані розрахунки пені і 3% річних із включенням дня оплати в період прострочення, із неврахуванням вихідних днів під час визначення останнього дня строку виконання зобов'язання та із нарахуванням індексу інфляції за період, менший ніж місяць, а тому господарський суд першої інстанції самостійно здійснив розрахунки та визначив, що розмір належної до сплати пені становить 87583,63 грн, 3% річних-12797,82 грн, інфляційних втрат-112566,21 грн. При цьому, при винесенні оскаржуваного рішення, Господарським судом Одеської області було зменшено розмір пені до 4379,18 грн та відстрочено виконання прийнятого ним рішення до 01.12.2016.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.2 договору №1678/14-БО-23 від 28.11.2013 у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За умовами пункту 6.1 договору купівлі-продажу №1678/14-БО-23 від 28.11.2013 остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Отже, до 14.03.2014 (включно) відповідач повинен був повністю розрахуватись за газ, поставлений йому у лютому 2014р., до 14.04.2014-за газ, поставлений у березні 2014р., до 14.05.2014- за газ, поставлений у квітні 2014р. і т.д. Прострочення виконання грошового зобов'язання щодо оплати газу, поставленого у лютому 2014 р. виникло з 15.03.2014, поставленого у березні - з 15.04.2015, поставленого у квітні - з 15.05.2014, поставленого у жовтні - з 15.11.2014, поставленого у листопаді - з 15.12.2014, поставленого у грудні - з 15.01.2015. Саме з зазначених дат мають нараховуватись штрафні санкції.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку щодо правомірності нарахування позивачем відповідачу пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором №1678/14-БО-23 від 28.11.2013 щодо оплати за поставлений у лютому місяці 2014р. газ за період прострочення з 15.03.2014 по 07.08.2014 в сумі 13398,18 грн; за поставлений у березні місяці 2014р. газ за період з 15.04.2014 по 14.10.2014 в сумі 34157,11 грн; за поставлений у квітні місяці 2014р. газ за період з 15.05.2014 по 14.11.2014 в сумі 35281,66 грн; за поставлений у жовтні місяці 2014р. газ за період з 15.11.2014 по 17.12.2014 в сумі 2444,87 грн; за поставлений у листопаді місяці 2014р. газ за період з 15.12.2014 по 19.12.2014 в сумі 1083,26 грн; за поставлений у грудні місяці 2014р. газ за період з 15.01.2015 по 17.02.2015 в сумі 1218,55 грн - на загальну суму 87583,63 грн.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 87583,63 грн пені, місцевий господарський суд задовольнив клопотання відповідача та зменшив її розмір до 4379,18 грн.

При зменшенні розміру пені, місцевим господарським судом було враховано відсутність в матеріалах справи доказів завдання збитків іншим учасникам господарських відносин внаслідок порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором №1678/14-БО-23 від 28.11.2013, ступінь виконання останнім зобов'язання, зокрема повне погашення комунальним підприємством теплових мереж "Южтеплокомуненерго" суми основного боргу, а також причини неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань та майновий стан сторін.

Колегія суддів апеляційного господарського суду також приймає до уваги той факт, що основним предметом діяльності підприємства відповідача є забезпечення надання послуг з централізованого опалення (виробництво та розподілення тепла) та гарячого водопостачання у м. Южне (пункт 2.2 статуту комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго").

Значною часткою споживачів підприємства відповідача є населення та бюджетні установи й організації, при цьому сплата заборгованості бюджетними установами та організаціями залежить від реального фінансування в рамках бюджету держави.

Газ, що продавався за договором №1678/14-БО-23 від 28.11.2013, використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається, зокрема, бюджетними установами та організаціями.

Положеннями пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Слід зазначити, що при застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов'язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов'язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

З урахуванням складного фінансового становища комунального підприємства теплових мереж "Южтеплокомуненерго" (а.с.111- 117, 128, 129) стягнення зазначених сум інфляційних втрат та відсотків річних має забезпечити баланс інтересів сторін.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Тому, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, а також зважаючи на те, що розмір нарахованої позивачем у позовній заяві пені є досить великим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням обставин справи судом першої інстанції обґрунтовано зменшено розмір пені, належної до сплати, до суми 4379,18 грн.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 07.12.2011 у справі №17/77, від 19.12.2012 у справі №5023/3165/12, від 21.10.2015 у справі №906/575/15, від 18.11.2015 у справі №914/448/15, від 12.07.2016 у справі №915/2211/15 тощо.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому місцевим господарським судом також обгрунтовано задоволено позовні вимоги про стягнення 12797,82 грн 3% річних за період з 15.02.2014 по 17.02.2015 та 12797,82 грн інфляційних втрат за період з березня місяця 2014р. по лютий місяць 2015р., нарахованих відповідачеві за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань за договором №1678/14-БО-23 від 28.11.2013.

З огляду на викладене та враховуючи те, що доводи апелянта щодо порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті рішення від 22.08.2016 у справі №916/1526/16 не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування оспореного судового акта колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2016 у справі №916/1526/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 13.10.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна