КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа№ 910/6521/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Власова Ю.Л.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 10.10.2015

розглядаючи апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2016 (повне рішення складено 06.06.2016)

у справі №910/6521/16 (суддя Т.Ю.Трофименко)

за позовом публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз"

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 804 250,01 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/6521/16 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь ПАТ "Криворіжгаз" 197 117, 43 грн. - пені, 45 282,16 грн. - 3% річних, 546 418,78 грн. інфляційних втрат та 11 832, 28 грн. - судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2016 в частині стягнення з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені в розмірі 197 117,43 грн. та прийняти в цій частині нове, яким зменшити розмір пені на 99 %.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та має місце порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Власов Ю.Л., ОСОБА_1. прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №910/6521/16 за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.10.2016, у зв'язку з припиненням повноважень судді ОСОБА_1., для розгляду справи №910/6521/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Власов Ю.Л., Гаврилюк О.М.

Ухвалою від 07.10.2015 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: Майданевич А.Г., судді Власов Ю.Л., Гаврилюк О.М. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/6521/16.

10 жовтня 2016 року ПАТ "Криворіжгаз" на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/6521/16 - без змін.

Представник відповідача брав участь в судовому засіданні, надавав пояснення, підтримував доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/6521/16 скасувати в частині стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" пені в розмірі 197 117,43 грн. та прийняти в цій частині нове, яким зменшити розмір пені на 99 %.

Представник позивача брав участь у судовому засіданні, надав пояснення, заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/6521/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "Криворіжгаз" (газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (замовник) було укладено договір №14-51-ПР (далі - договір).

Згідно з пунктом 2.1 договору газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014 р. надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п.2.2 договору замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та у порядку, передбачені умовами договору.

За умовами п. 3.4. укладеного між сторонами правочину місячний обсяг транспортування природного газу в ГРМ до пунктів призначення не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу.

Пунктами 5.1 та 5.2 договору передбачено, що розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на транспортування природного газу газорозподільними трубопроводами за 1000 куб.м, встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики. Вказаний тариф є обов'язковим для сторін з дати набрання ним чинності. Визначена на його основі вартість послуги з транспортування природного газу розподільними трубопроводами буде застосовуватись сторонами при складенні актів наданих послуг та розрахунків за ці послуги згідно умов договору.

За умовами п. 5.3 договору розрахунковий період становить один місяць з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно.

Загальна вартість договору складається з місячних сум вартості планових обсягів транспортування природного газу ГРМ газорозподільним підприємством замовнику (п.5.4 договору №14-51-ПР від 30.01.2014).

У п.5.5 договору №14-51-ПР від 30.01.2014 зазначено, що оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу за період передоплати, визначений сторонами в договорі. У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше двадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим.

У випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, в якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У разі виникнення в замовника заборгованості з оплати послуг з транспортування природного газу ГРМ сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, складають графік погашення заборгованості, який є додатком до договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від замовника за послуги транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості замовника з найдавнішим строком її виникнення. Укладення сторонами та дотримання замовником узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє замовника від виконання поточних зобов'язань за договором (п.п.5.6, 5.7 договору №14-51-ПР від 30.01.2014).

Відповідно до п. 11.1 договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписами уповноважених представників і печатками сторін, та розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались з 01.01.2014, і діє в частині надання послуг до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором

Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони повинні переоформити додаток № 1 до договору, в якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк (пункт 11.1. в редакції, викладеній у Додатковій угоді №1 від 03.12.2014 до Договору №14-51-ПР від 30.01.2014).

У додатку №1 до договору №14-51-ПР від 30.01.2014 сторонами погоджено договірні обсяги транспортування газу замовника ГРМ на 2014-2015 рр. Зокрема, визначено, що газорозподільне підприємство здійснює протягом 2014 р. транспортування природного газу газорозподільними мережами в обсязі 998 108,967 тис. куб.м.

03 грудня 2014 року сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №14-51-ПР від 30.01.2014, якою погоджено, що послуги за договором надаються протягом 2014 р. та 2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи позивач належним чином виконав умови договору та надав послуги із транспортування газу, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування газу, які підписані повноважними представниками та скріплені печатками сторін без зауважень.

Так, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №14-51-ПР від 30.01.2014, у квітня 2016 року ПАТ "Криворіжгаз" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення 804 250,01 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2016 в частині стягнення з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені в розмірі 197 117,43 грн. та прийняти в цій частині нове, яким зменшити розмір пені на 99 %, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме ст.ст. 218, 233 ГПК України та ст.ст. 551, 617, 625 ЦК України, а також процесуального права - ст.ст. 4, 42, 43, 83, 84 ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. ст. 655, 692 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати.

Нормами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Договором також чітко визначено умови оплати, так, зокрема, пунктом 5.5 Договору передбачено, що у випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник (у тому числі гарантований постачальник) проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Крім того, відповідач документально не підтвердив, що порушення строків оплати сталося з вини алгоритму НКРЕКП.

При цьому, Компанія умови Договору належним чином не виконала та порядок розрахунків, визначений пунктом 5.5 Договору, не дотрималася.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ч.2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня нараховуються починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У ст. 254 вказаного нормативно-правового акту визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2.1 п. 7.2 Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом V Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Отже, враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача 197 117,43 грн. пені.

Стосовно твердження скаржника про зменшення розміру пені до 99 %, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом третім частини першої статті 83 ГПК України визначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 233 ГК України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Отже, виходячи з вищезазначених норм законодавства, а також враховуючи всі обставини справи та інтереси сторін, посилання апелянта про зменшення пені до 99% є необґрунтованими.

Окрім цього, судом першої інстанції стягнуто з відповідача інфляційних втрат в сумі 546418,78 грн. та 3% річних в розмірі 45282,16 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищезазначене, Київський апеляційний господарський суд провівши перерахунок 3 % річних, а також втрат внаслідок інфляції, дійшов висновку, що розрахунок, який здійснено господарським судом міста Києва, є арифметично вірним, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 546418,78 грн. та 3% річних в розмірі 45282,16 грн.

Таким чином, з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь ПАТ "Криворіжгаз" підлягає стягненню 197117, 43 грн. - пені, 45282,16 грн. - 3% річних, 546418,78 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Києва від 30.05.2016 у справі №910/6521/16 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду Києва від 30.05.2016 у справі №910/6521/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/6521/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/6521/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6521/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

Ю.Л. Власов