ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10.10.2016 Справа № 908/2612/16

Cуддя Колодій Н.А.,
розглянувши позовні матеріали

за позовом Міністерства оборони України (адреса - 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МІК (адреса - 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А)

про стягнення суми 37352,78 грн.,

05.10.2016р. Міністерства оборони України, м. Київ, звернулось до суду з позовом про стягнення 37 352,78 грн. з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МІК, м. Запоріжжя.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., витягом з реєстру автоматичного розподілу справи між суддями господарського суду Запорізької області матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Колодій Н.А. та присвоєно справі № 908/2615/16.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, щодо необхідності повернення позову без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, виходячи з наступного.

Позивачем не надано суду належних доказів відправки копії заяви та доданих до неї документів відповідачеві, що у відповідності до вимог ст. 56 ГПК України є обовязковим.

Належним доказом направлення сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів є оригінал поштової квитанції або фіскального чеку, з зазначенням адреси і найменуванням адресанта з листом опису вкладень.

Згідно з п. 2.1. Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/208 від 13.04.2008р., належним доказом направлення іншій стороні копії позовної заяви є розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового звязку (касовий чек, поштова квитанція).

Аналогічна позиція викладена в п. 3.3 Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289.

Законом України від 19.05.2011р. № v9126837-11 Про внесення зміни до статті 56 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку надсилання копії позовної заяви, який 18.06.2011р. набрав чинності, визначено порядок надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів учасникам господарського процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ГПК України, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з п. 2 ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У відповідності до п. 3.3 Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 (з наступними змінами та доповненнями) недодержання вимог статті 57 ГПК України щодо додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки передбачені статтею 63 ГПК України.

Згідно з п. 6 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано належних доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позивачем до позовної заяви, надано Опис вкладення у цінний лист на імя ТОВ «МІК» направлений на адресу: 69001, м. Запоріжжя, вул Шаумяна, 4, однак позивач у позові зазначив адресу відповідача, як: 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-А), що не може сприйматися судом, як належний доказ підтвердження направлення позовної заяви та доданих до неї документів на адресу, саме, відповідача у справі.

Докази надсилання на адресу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МІК копії позовної заяви та доданих до неї документів до суду разом з позовною заявою не надходили, про що складено Акт від 05.10.2016р.

Суд зазначає, що відсутність факту повідомлення сторони процесу унеможливлює дотримання принципу рівності перед Законом і судом, закріпленого у ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України, та принципу змагальності, закріпленого у ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, чим порушує відповідні права відповідача.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до порушення провадження у справі.

Суд зазначає, що національним законодавством України (стаття 56 Господарського процесуального кодексу України) передбачено забезпечення права відповідача на інформацію про подану позовну заяву та ознайомлення з її змістом і доданими документами, а також передбачено механізм реалізації такого права - шляхом встановлення обов'язку позивача надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів до порушення провадження у справі.

Таким чином, право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції, включає в себе обов'язок позивача належним чином інформувати відповідача про подання позову до суду шляхом направлення на його адресу копії позовної заяви з усіма додатками. При чому, таке інформування повинно бути здійснене позивачем до порушення судом провадження у справі. Отже, порушення провадження у справі до виконання позивачем вказаного обов'язку, не буде відповідати статті 6 Конвенції.

Слід також зазначити, що статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Суд звертає увагу заявника на те, що він має право у разі необхідності звернутися до суду із заявою про повернення йому із Державного бюджету України суми сплаченого судового збору.

Також, суд звертає увагу заявника на те, що позивачем до позовної заяви, як доказ направлення позовної заяви та доданих до неї документів, надано не фіскальний чек № 9729 від 29.09.2019, що не може бути прийнято судом як належний доказ відправки.

Крім того, відповідно до ст. 36 ГПК України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Копії документів долучених до позовної заяви жодним чином не завірені та не можуть сприйматися судом як належні документальні докази.

Зазначені обставини перешкоджають суду вчинити передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України дії по підготовці справи до судового розгляду та є підставами для повернення позовної заяви позивачу.

Суд вважає за необхідне розяснити заявнику, що у відповідності до ст. 63 господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею у господарський суд у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Міністерства оборони України до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю МІК про стягнення 37 352,78 грн., та додані до неї матеріали повернути без розгляду.

Додаток: на 16 арк., у тому числі оригінал платіжного доручення № 286/3/2571 від 22.09.2016р. про сплату судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Суддя Н.А. Колодій