РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/9771/16 27.09.16 р.

За позовом Державної акціонерної компанії "Хліб України"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова

корпорація"

2) Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України"

"Хлібна база № 89"

3) Міністерство аграрної політики та продовольства України

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Цихуляк С.В. за довіреністю № 02-14/706 від 11.06.2016 р.;

від відповідача-1: Охріменко О.О. за довіреністю № 876 від 28.12.2015 р.;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: Пантелеєнко Р.М. за довіреністю № 31-4/14 від 05.05.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна акціонерна компанія "Хліб України" звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація" та Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Хлібна база № 89" про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 01.06.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.06.2016 р.

29.06.2016 р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

30.06.2016 р. від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву та пояснення по справі.

У судовому засіданні 30.06.2016 р. відповідача-1 подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 30.06.2016 р. продовжено строк розгляду справи на 15днів, розгляд справи відкладено на 20.07.2016 р.

Ухвалою суду від 20.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 02.08.2016 р.

28.07.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

02.08.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі.

Ухвалою суду від 02.08.2016 р. розгляд справи відкладено на 10.08.2016 р.

Ухвалою суду від 10.08.2016 р. залучено участі у справі Міністерство аграрної політики та продовольства України у якості іншого відповідача, розгляд справи відкладено на 25.08.2016р.

18.08.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

22.08.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача-3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

25.08.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 25.08.2016 р. розгляд справи відкладено на 27.09.2016 р.

Представник позивача у судовому засіданні 27.09.2016 р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача-1, у судовому засіданні 27.09.2016 р. проти позову заперечив.

Представник відповідача-3 зазначив про відсутність заявлених до нього позовних вимог.

Представник відповідача-2 у судове засідання 27.09.2016 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 27.09.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів-1, -3, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22.08.1996 р., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1000 «Про утворення ДАК «Хліб України», прийнято рішення про створення Державної акціонерної компанії "Хліб України" (надалі - позивач).

Відповідно до п. 29 Статуту позивача, його засновником являється держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження щодо управління корпоративними правами держави стосовно Компанії здійснюються Міністерством аграрної політики та продовольства України.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1997 р. №1218 Міністерству агропромислового комплексу доручено передати у двомісячний термін до статутного фонду позивача державне майно підприємств, зазначених у додатку № 3, перетворивши їх у дочірні підприємства Компанії. Відповідно до додатку № 3 вказаної Постанови до статутного капіталу позивача ввійшло майно підприємств, серед яких, зокрема, Хлібна база № 89.

ДП ДАК «Хліб України» «Хлібна база № 89» (надалі - відповідач-2) створене шляхом реорганізації державного підприємства «Хлібна база № 89» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.1997 р. № 1218 «Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств» рішенням спостережної ради ДАК «Хліб України» від 10.03.1998 р.

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.05.2006 р. Серії ЯЯЯ № 198505 підтверджується, що виробничі об'єкти, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Горонда, вул. Елеваторна (вул. 60 років СРСР), буд.9, належить ДАК «Хліб України» на праві державної власності.

Згідно з відомостей з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с. Горонда, вул. Елеваторна, 9, належить позивачу на праві державної власності.

Таким чином, позивач зазначає, що майно, яке перебувало в користуванні відповідача-2, належить ДАК «Хліб України».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 року № 764 «Про заходи з утворення державного публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» прийнято рішення про передачу до статутного фонду господарської організації - публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (надалі - відповідач-1) цілісних майнових комплексів (надалі - ЦМК) дочірніх підприємств позивача, які є об'єктами державної власності, що не підлягають приватизації.

Згідно з додатком до Постанови № 764 серед підприємств, що підлягають ліквідації та подальшій передачі до статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ» є Хлібна база № 89, яка входить до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Пунктом 3 вказаної Постанови зобов'язано позивача здійснити заходи з ліквідації дочірніх підприємств та подати Міністерству аграрної політики та продовольства їх ліквідаційний баланс та акти приймання-передачі цілісних майнових комплексів відповідних підприємств.

Наказом ДАК «Хліб України» від 16.09.2013 № 59 «Про утворення комісії з ліквідації дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Хлібна база № 89» та передачі цілісного майнового комплексу» затверджено склад ліквідаційної комісії та зобов'язано голову комісії у встановленому порядку і терміни здійснити заходи з ліквідації відповідача-2 згідно вимог чинного законодавства, а також підготувати та підписати акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу дочірнього підприємства від позивача до відповідача-1 та подати на затвердження Міністерству аграрної політики та продовольства України (копія наказу додається).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що під час здійснення процедури передачі цілісного майнового комплексу дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Хлібна база № 89» до ПАТ «ДПЗКУ» ліквідаційною комісією було допущено ряд порушень, а саме, не включено до акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу ДП «Хлібна база № 89» частини майна дочірнього підприємства; передано майно, що перебуває в податковій заставі; не було проведено оцінки майна.

Так, позивач вказує, що відповідно до акту приймання-передачі від 22.01.2014 р. № б/н, затвердженого Міністерством аграрної політики та продовольства України, комісія з ліквідації ДП ДАК «Хліб України» «Хлібна база № 89», в особі голови комісії Дешка М.І. передала, а філія ПАТ «ДПЗКУ» «Хлібна база № 89» в особі директора філії Матвієнко Т.М. прийняла цілісний майновий комплекс підприємства на загальну суму 12 165 941, 13 грн.

При цьому, відповідно до Порядку віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого наказом ФДМ України від 29.12.2010 р. № 1954 до майна, яке включається до складу цілісного майнового комплексу державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, належать: спеціалізовані необоротні активи (основні засоби, незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи, інші необоротні активи) і запаси, які безпосередньо використовуються в єдиному технологічному процесі виробництва продукції (надання послуг, виконання робіт), який визначає загальнодержавне значення підприємства, в обсязі, передбаченому технологічною документацією; активи, що тимчасово не використовуються у виробничому процесі, законсервовані об'єкти - за наявності на підприємстві проекту плану розвитку підприємства (інвестиційної програми) з обґрунтуванням економічної доцільності їх подальшого ефективного використання в основній діяльності підприємства; активи, які не задіяні в технологічному процесі, але віднесені до об'єктів загальнодержавного значення.

Проте, згідно переліку основних засобів, необоротних матеріальних активів та товарно-матеріальних цінностей, що залишаються за ДП «Хлібна база № 89» та акту приймання-передачі від 22.01.2014 р. № б/н, частина майна не була включена до цілісного майнового комплексу (основні засоби, які залишаються за ДП «Хлібна база № 89» станом на 01.12.2013 р.).

Так, всього за дочірнім підприємством «Хлібна база № 89» залишилось основних засобів, необоротних матеріальних активів та товарно-матеріальних цінностей, на загальну суму 6 052 087 грн. 90 коп.

Відповідно до пункту 7 Наказу ФДМ України від 29.12.2010 р. № 1954, на підставі матеріалів інвентаризації підприємство в п'ятиденний строк після затвердження результатів інвентаризації складає пооб'єктні переліки майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

Позивач зазначає, що за спірним Актом приймання-передачі від 22.01.2014 р. № б/н проводилась передача виключно товарно-матеріальних цінностей, а борги не передавались, відтак, казане є порушенням п. 5 постанови № 764, якою передбачено передачу цілісного майнового комплексу підприємства без будь-яких виключень, тобто згідно з вимогами чинного законодавства, і з боргами в тому числі.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 4 ст. 105 Цивільного кодексу України, пунктом 3 ст. 91 Господарського кодексу України та п. 8.4. Статуту відповідача-2 передбачено, що до ліквідаційної комісії або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Частиною 3 ст. 13 Закону України «Про господарські товариства» забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу господарського товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних підприємств), яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 9 ст. 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», нерухоме майно об'єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, господарськими організаціями є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні, та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Статтею 141 Господарського кодексу України визначено, що до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності.

Частиною 2 ст. 191 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу підприємства, як єдиного майнового комплексу, входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, зазначають, що передача майна відбувалась у відповідності до норм чинного законодавства.

Проте, суд погоджується з доводами позивача про те, що законодавством не передбачено вибірковості щодо включення чи невключення певного майна до складу цілісного майнового комплексу підприємства.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності рішення про залишення певного майна за ДП ДАК «Хліб України» «Хлібна база № 89», та переліку такого майна.

Відповідно до п. 5 постанови КМУ від 11.08.10 № 764 «Про заходи з утворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», статутний капітал підприємства формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Компанії, що ліквідуються, з подальшим утворенням на їх базі відокремлених підрозділів підприємства.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що включення тільки частини майна до складу цілісного майнового комплексу підприємства суперечить Наказу Фонду державного майна від 29.12.2010 № 1954 та постановам КМУ від 05.11.1997 № 1218 та від 11.08.10№ 764, а непередача іншої частини майна до відповідача-1 та залишення такого майна на балансі відповідача-2 унеможливлюють завершення ліквідації відповідача-2, оскільки майно Хлібної бази № 89 включено до переліку об'єктів державної власності, що не підлягають приватизації.

Також, позивач зазначає, що відповідно до акту опису майна від 24.05.2011 р. №12/24-425 у податкову заставу внесено нерухоме майно, що входить до оскаржуваного акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 22.01.2014 № б/н а саме: неподільний об'єкт, що складається: Контора, А, 1218, 3 кв.м.; Робоча вежа елеватора, Б, 5394, 7 кв.м.; Силосний корпус, БІ/а, Б2/а, БЗ/а; трансформаторна п/ст, В, 76 кв.м.; Котельня, Г, 415, 3 кв.м.; Екіпіровочний пункт, Д, 95, 1 кв.м.; Птахоферма, К, 772,2 кв.м.; ПВП на 4 вагони, Л, 2925,6 кв.м.; Приймальний пристрій з а/трансп, М, 185,2 кв.м.; Очисні споруди, О, 95, 8 кв.м.; Підсобний корпус, П, 815, 6 кв.м., Станція обеззалізнення води, Р, 66, 1 кв.м.; Насосна водонапірна станція, С, 37, 1 кв.м.; Вагова Т, 93, 8 кв.м.; Олійниця, У, 198, 1 кв.м.; Артскважина, Ф, 8,4 кв.м.; ПВП на 2 вагони, X, 626, 6 кв.м.; ПВП з ВРГ, Ц, 1162,4; Артскажина, Щ, 8,4кв.м.,; залізні ваги, Ю, 8,8 кв.м.; Залізничні ваги, Я, 8, 8; Пультова БИ; Апаратна УГЗ, БІІІ; склад рідкого палива, В; Галереї, ЛІ-ІІ; Навіс, П; Галерея, Ц; Споруди № 1, 4; Залізничні колії 1520 мм, № 5; Залізничні колії 1435, № 6; Контактна сітка, № 7; Сітка хозпитьового водопроводу, № 8; Сітка пожежного водопроводу, № 9; Сітка водопроводу до очисних, № 10; Самоплинні каналізаційні сітки, № 12; Сітка напірної каналізації до очисних споруд, № 13; Каналізаційно-насосна станція, № 14; Пожежний резервуар, № 15; Резервуар для води, № 16; Ємкість для палива, № 17, Сітка напірної каналізації, № 19; Теплові сітки, № 20; Змощення, І-ІІ; Бункера для відходів і пилу, III.(право власності на відповідне майно підтверджено свідоцтвом на право власності Серія ЯЯЯ № 198505 від 31.05.2006 р.).

Статтею 88 Податкового кодексу України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до ст. 89.3. Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Згідно зі ст. 92.1. Податкового кодексу України, платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди.

При цьому, доказів наявності згоди контролюючого органу на відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача безпідставність включення до акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу без отримання на це відповідного дозволу від контролюючого органу майна, яке перебувало у податковій заставі.

Крім того, пунктом 3.2. наказу ДАК «Хліб України» від 16.09.2013 р. № 59 «Про утворення комісії з ліквідації дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Хлібна база № 89 та передачі цілісного майнового комплексу» зобов'язано голову ліквідаційної комісії здійснити оцінку цілісного майнового комплексу, враховуючи вимоги законодавства про оціночну діяльність.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності.

Проте, головою ліквідаційної комісії не було здійснено оцінки майна, що, на думку позивача, призвело до внесення недостовірних даних про реальну вартість переданого майна, що спричинило заниження вартості основних засобів в акті від 22.01.2014 р. № б/н.

Відповідач-1, обґрунтовуючи власні заперечення проти позову, зазначає, зокрема, про здійснення переоцінки цілісних майнових комплексів відокремлених підрозділів ПАТ «ДПЗКУ», на підтвердження чого надав витяг зі звіту про незалежну оцінку майна (додано до пояснень від 25.08.2016 р.).

Проте, вказаний звіт не може бути прийнятий судом у якості належного і допустимого доказу на підтвердження оцінки майна, що передавалося по спірному Акту, оскільки оцінка виконана 30.04.2014 р., тобто, вже після передачі майна, яке відбулось 22.01.2014 р.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми.

Оскільки оформлені Актом від 22.01.2014 № б/н дії сторін з приймання-передачі цілісного майнового комплексу до статутного капіталу спрямовані на припинення відповідачем-2 прав і обов'язків власника та набуття відповідачем-1 прав і обов'язків власника майна, спірний Акт підпадає під ознаки правочину.

Аналогічну правову позицію висловив і Вищий господарський суд України у постанові від 13.09.2012 р. у справі № 5019/556/12.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги до відповідачів -1, -2 про визнання недійсним Акта від 22.01.2014 р. № б/н обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачами, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а оспорюваний Акт суперечить вимогам чинного законодавства України та підлягає визнанню недійсним. Щодо вимог про визнання незаконних дій ліквідаційної комісії, суд зазначає, що вирішення вказаного питання не відноситься до компетенції господарського суду, у зв'язку з чим в цій частині позову належить відмовити.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів -1, -2 у рівних частинах, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати недійсним з моменту вчинення правочин щодо приймання-передачі цілісного майнового комплексу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Хлібна база № 89", оформлений Актом приймання-передачі від 22.01.2014 р. №б/н.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ) на користь Державної акціонерної компанії "Хліб України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ) 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Хлібна база № 89" (89656, Закарпатська область, Мукачевський район, с. Горонда, вул. Елеваторна, 9; ) на користь Державної акціонерної компанії "Хліб України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ) 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 03.10.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна