ГОСПОДАРСЬКЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" вересня 2016 р. Справа № 911/2483/16

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс», м. Бровари
про стягнення 321774,68 грн.
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1 дов. від 03.11.2015 № 1924/900
відповідача:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (далі відповідач) про стягнення 321774,68 грн., з яких 251587,40 грн. основний борг, 10401,71 грн. інфляційні втрати, 4336,14 грн. 3% річних, 55449,43 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором поставки від 12.02.2015 № 41/47 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надіслав. Проте від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від 26.09.2016 у звязку з тим, що представник відповідача у відрядженні.

Розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають до господарського суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства. Таким чином, представник відповідача, який на час розгляду даної справи знаходиться у відрядженні, не є єдиним можливим законним представником, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір поставки від 12.02.2015 № 41/47 (далі договір), відповідно до умов якого, позивач постачальник зобовязався передати у власність відповідачу покупцю мисливсько-промислову зброю (надалі майно), номенклатура та кількість якої визначена у додатку № 1 до даного договору, а покупець зобовязується прийняти та оплатити вищезазначене майно (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору датою передачі майна є дата підписання сторонами видаткової накладної.

Ціна майна за договором складає 1455600 грн., у тому числі ПДВ (20%), що складає 242600 грн. (п. 4.1 договору).

Пунктами 5.1, 5.2 договору визначено, що розрахунки за майно здійснюються в національній валюті України гривні. Покупець сплачує постачальнику ціну майна у вигляді 100% попередньої оплатив продовж 5 банківських днів з моменту отримання рахунка-фактури від постачальника на майно.

Цей договорі вважається укладеним з дня його підписання і скріплення печатками сторонами і діє до повного виконання зобовязань (п. 11.1 договору).

Додатком № 1 до договору сторони погодили специфікацію майна, зокрема, його найменування, кількість та ціну.

Позивач на виконання умов договору виставив відповідачу рахунок на оплату товару від 20.02.2015 № 18 на суму 1455600 грн., завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

На виконання умов договору позивач по видатковим накладним: від 25.02.2015 № 261 на суму 62640 грн., від 03.04.2015 № 716 на суму 62640 грн., від 14.05.2015 № 947 на суму 125280 грн., від 18.05.2015 № 950 на суму 1126740 грн., від 18.05.2015 № 951 на суму 78300 грн., поставив відповідачу товар на загальну суму 1455600 грн., а останній його отримав на підставі довіреностей: від 25.02.2015 № 132, від 01.04.2015 № 263, від 13.05.2015 № 345, від 18.05.2015 № 370. Зазначені копії перелічених документів залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач свої зобовязання щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар не виконав, в звязку з чим позивач надіслав відповідачу претензію від 17.02.2016 № 309/909, в якій вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар.

Відповідач листом від 01.04.2016 № 389/04-16 надав відповідь на претензію позивача, в якому (листі) зазначив, що здійснюватиме погашення існуючої перед позивачем заборгованості в розумні строки.

Разом з тим, відповідач своїх договірних зобовязань в повному обсязі не виконав, в звязку з чим, за ним рахується борг в розмірі 251587,40 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами п. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх договірних зобовязань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар, в звязку з чим, за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 251857,40 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 251587,40 грн. заборгованості за поставлений товар.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з простроченої суми за загальний період прострочення з лютого 2016 року по червень 2016 року складають 10401,71 грн., 3% річних з простроченої суми за загальний період прострочення з 21.01.2016 по 31.07.2016 складають 4336,14 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога позивача у вказаній частині підлягає задоволенню.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який зроблений судом з врахуванням періоду нарахування 3% річних заявленого позивачем, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 4310,53 грн.

На підставі п. 8.3 договору позивач просить стягнути з відповідача за несвоєчасну оплату товару пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від належної до сплати суми, що діяла в період прострочення за кожен день затримки, яка за розрахунком позивача з простроченої суми за загальний період прострочення з 21.01.2016 по 21.07.2016 складає 55449,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Положеннями ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України та положення п. 5.2 договору, згідно якого покупець сплачує постачальнику ціну майна у вигляді 100% попередньої оплатив продовж 5 банківських днів з моменту отримання рахунка-фактури від постачальника на майно, то прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобовязань починається з наступного дня після спливу 5 банківських днів з моменту отримання рахунка-фактури від 20.02.2015 № 18 від постачальника на майно та відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Оскільки нарахування пені на прострочений платіж за відповідний період згідно ч. 6 ст. 232 ГК України припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, а розрахунок пені, здійснений позивачем, на прострочений платіж, знаходиться поза межами такого шестимісячного періоду, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми пені в розмірі 55449,43 грн. з огляду на їх безпідставність.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 251587,40 грн. основного боргу, 10401,71 грн. інфляційних втрат, 4310,53 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В решті позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх безпідставність.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (07400, Київська обл., м. Бровари, бульвар Незалежності, 14, ідентифікаційний код 32499006) на користь Публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк» (04073, м. Київ, Московський проспект, 8, ідентифікаційний код 14307423) 251587 (двісті пятдесят одну тисячу пятсот вісімдесят сім) грн. 40 коп. основного боргу, 10401 (десять тисяч чотириста одну) грн. 71 коп. інфляційних втрат, 4310 (чотири тисячі триста десять) грн. 53 коп. 3% річних, 3994 (три тисячі девятсот девяносто чотири) грн. 49 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 13.10.2016.