КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 910/3058/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача: Жихарева О.В., дов. № 09-32/8 від 1201.2015р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК

Свердловантрацит"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.06.2016 року

у справі № 910/3058/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК

Свердловантрацит"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний

комерційний промислово - інвестиційний банк"

про стягнення 47175,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк "про стягнення 47175,64 грн. заборгованості за договором № 14-14/27 від 01.11.2002 р.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що за період з лютого 2012 р. по грудень 2013 р. відповідачу були надані послуги за договором № 14-14/27 від 01.11.2002 р., які останнім не сплачені, внаслідок чого у останнього за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 47175,64 грн., а саме: за лютий 2012 р. - 407,94 грн., за грудень 2012 р. - 12928,97 грн., за березень 2013 р. - 10377,27 грн., за квітень 2013 р. - 3299,98 грн., за жовтень 2013 р. - 3611,99 грн., за листопад 2013 р. - 7061,14 грн. та грудень 2013 р. - 9488,35 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 року у справі № 910/3058/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 року у справі № 910/3058/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" від 13.07.2016 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Мартюк А.І., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2016 р. у справі № 910/3058/16 колегію суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" у справі № 910/3058/16 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 15.09.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. у справі № 910/3058/16 продовжено строк розгляду справи та відкладено на 03.10.2016р.

30.09.2016р. через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів від представника відповідача надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 року у справі № 910/3058/16 без змін.

В судовому засіданні 03.10.2016р. оголошено перерву до 04.10.2016р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представники відповідача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники позивача у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.11.2002р. між Державною холдинговою компанією «Свердловантрацит» (постачальник) та філіалом «Відділення Промислово-інвестиційного банку» (споживач) було укладено договір №14-14/27, відповідно до п.1.1 (в редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2002р.) якого, постачальник поставляє теплову енергію споживачу на підставі укладеного договору на об'єкти загальною площею 621кв.м., зокрема: вул. Енгельса, 1а 381кв.м., гараж вул. Енгельса, 1а 50кв.м., прибудова 190кв.м.

Відповідно до п.3.1 цього договору сторони домовилися, що користувач здійснює розрахунки з постачальником за поставлену теплоенергію протягом 10 днів щомісячно після отримання рахунку. В разі несвоєчасного перерахування оплати за послуги, користувач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% за кожен день простроченого платежу, але не більше 2-х облікових ставок НБУ.

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору ( додаткова угода № 11 до договору ) вартість послуг на опалення за 1 кв. м. відповідно до калькуляції становить 220,89 грн. з ПДВ, у тому числі вартість природного газу в місяць - 15,46 грн., постійних витрат в місяць - 5,43 грн. та узгоджується обома сторонами протоколом узгодження договірної ціни.

Оплата вартості природного газу здійснюється виходячи із фактичних витрат постачальника пропорційно опалювальній площі споживача.

Умовами розділу 6 договору було визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 15.04.2003р. Договір вважається щорічно продовженим, доки не надійде письмова заява від однієї зі сторін про відмову від договору або його перегляд за 1 місяць до закінчення дії договору.

Додатковою угодою від 02.12.2011р. до договору №14-14/27 від 01.11.2002р. було вирішено внести зміни до преамбули договору та визначити, що договір укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (споживач).

До оспорюваного договору в період з 2002р. по 2012р. сторонами укладалися та підписувалися додаткові угоди та калькуляції, розрахунки витрат щодо обслуговування котельні, в яких сторони узгоджували зміну вартості наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Місцевий суд відмовляючи в частині стягнення з відповідача заборгованості за період з березня 2013 по грудень 2013р., виходив з того, що звільнення відповідачем орендованого приміщення, в якому надавалися послуги по постачанню теплової енергії відбулось 01.03.2013 р. Таким чином, відповідач з 01.03.2013 р. не отримував від позивача послуги по постачанню теплової енергії, а тому суд вважає, що у відповідача відсутній обов'язок сплачувати послуги по постачанню теплової енергії за період з березня 2013 р. по грудень 2013 р.

Колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 02.02.16 по справі № 913/1102/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" про розірвання договору № 14-14/27 від 01.11.2002р. про постачання теплової енергії, відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.03.16р. у справі № 913/1102/15 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 02.02.16 по справі № 913/1102/15 без змін.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.02.16 по справі № 913/1102/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" про розірвання договору оренди та виконання обов'язку прийняття майна з оренди та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 128 494,88 грн., відмовлено в задоволенні первісного позову, зустрічний позов залишено без розгляду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.03.16р. у справі № 913/1101/15 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 04.02.16 по справі № 913/1101/15 без змін. Зазначеним рішеннями встановлено, що строк дії Договору № 33 від 27.01.1999р. сплив 01.07.2014р., в зв'язку із заявою орендаря про припинення його дії в порядку п. 9.5 Договору.

Додатково звертаю увагу суду на те, що згідно рішення Господарського суду Луганської області від 04.02.16 (постанова Донецького апеляційного господарського суду від 30.03.16) по справі № 913/1101/15 Договір оренди № 33 від 27.01.1999 (похідним від якого є Договір № 14-14/27 від 01.11.02 з надання послуг з опалення) також є діючим на теперішній час.

Доводам банку про вивільнення орендованого приміщення та не отримання послуг з опалення вже була дана оцінка у зазначених судових рішеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до умов Договору № 14-14/27 від 01.11.02 позивач повинен поставити теплову енергію в опалювальний сезон, а відповідач сплатити за поставлену теплову енергію.

Вартість наданих послуг з опалення орендованих приміщень визначалася розрахунковим шляхом, пропорційно займаним (орендованим) позивачем приміщень до загальної площі опалювальної будівлі АБК, в залежності від обсягів споживання природного газу за звітний місяць.

Приймаючи до уваги, що опалення здійснюється всієї будівлі АБК (в тому числі орендованих позивачем), а не окремих її кабінетів або групи кабінетів (єдиний контур опалення, воно не може бути відключене у окремій кімнаті або окремих кімнатах, це технічно не можливо, технологічна схема опалення не передбачає такої можливості і банк це знає, адже орендував ці приміщення не один рік), головними доказами надання послуг з опалення є акти фактичного споживання природного газу, які оформлені між Відповідачем та газопостачальною організацією (додаються).

З матеріалів вбачається, що природний газ використовується відповідачем тільки і лише для опалення газовими котельнями адміністративної будівлі відповідача та адміністративних будівель його відокремлених підрозділів (на підставі окремих договорів).

Інші елементи розрахунку вартості наданих послуг з опалення є постійними і практично незмінними (заробітна плата обслуговуючого персоналу котельні, розмір податків та т.і.) згідно калькуляції (додаток 1 до Додаткової угоди № 11 від 06.03.12 до Договору).

Можливе не знаходження Відповідача в орендованих приміщеннях за будь-яких обставин (окрім форс-мажору) не звільняє його від виконання договірних зобов'язань.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо вивільнення банком орендованого приміщення та не отримання послуг з опалення з 01.03.13р., а саме акту приймання-передачі орендованого приміщення.

Також, в своїх запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що позивачем не було направлено на адресу банку рахунків та податкових накладних щодо постачання теплової енергії відповідно до умов договору від 01.11.2002р. № 14-14/27.

Дане твердження відповідача спростовується матеріалами справи, зазначаючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на запит позивача № 45/75 від 25.04.16 до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України (м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) отримано відповідь № 2025/10/28-05-41 від 28.04.16 про відображення сум по взаємовідносинам з ПАТ «Промінвестбанк» у задекларованих податкових деклараціях з податку на додану вартість за заявлені у позові періоди (окрім 2012 року - не має даних у Автоматизованій інформаційній системі АІС «Бест Звіт»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов неправомірного висновку щодо відмови в задоволенні стягненні заборгованості за постачання енергії, відповідно до умов договору від 01.11.2002р. № 14-14/27 за період з березня 2013 по грудень 2013р.

Щодо відмови в задоволення стягнення з відповідача заборгованості за період з лютого 2012 р. по грудень 2013 р. в розмірі 13 336,91 грн., колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, позивачем заявлені позовні вимоги до відповідача за період з лютого 2012 р. по грудень 2013 р.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. ( ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

З матеріалів вбачається, що позивачем позовна заява подана до суду 23.02.2016 р., строк позовної давності для платежів за період з лютого 2012 р. по лютий 2013 р. сплив, і на застосуванні якого заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які і посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду м. Києва від 02.06.2016 р. у справі № 910/3058/16 слід скасувати в частині відмови в задоволенні стягнення заборгованості за постачання енергії, відповідно до умов договору від 01.11.2002р. № 14-14/27 за період з березня 2013 по грудень 2013р. в розмірі 33 838,73 грн.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 р. у справі № 910/3058/16 скасувати в частині відмови в задоволенні стягнення заборгованості в розмірі 33 838,73 грн.

3. В іншій частині рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк " (01001, м. Київ, провулок Шевченка, 12, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит (93400, м. Сєвєродонецьк, Луганської області,вул. Гоголя, 24а, ) судовий збір за подачу позовної заяви в сумі в розмірі 988,00 грн. та судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1086,80 грн.

5. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду м. Києва з зазначенням відповідних реквізитів сторін.

6. Матеріали справи № 910/3058/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

7. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко