ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016р. Справа№ 914/1864/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», м. Львів

про стягнення 114 886, 63 грн.

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар Кравець О.І.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, ОСОБА_2 - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства Львівобленерго до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення 114 886, 63 грн.

Ухвалою суду від 18.07.2016 р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 05.09.2016 р.

Судовий розгляд справи відкладався з підстав зазначених в ухвалах суду.

30.09.2016 р. позивачем на адресу суду подано заяву про уточнення позовних вимог, у звязку із здійсненням перерахунку пені, керуючись ст. 22 ГПК України якою просить суд стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» - 57 882,51 грн. пені, 5 567,11 грн. 3 % річних, 77 044,37 грн. інфляційних нарахувань.

04.10.16 р. на адресу суду відповідачем подано клопотання про повернення заяви про уточнення позовних вимог без розгляду з тих підстав, що зазначенні у заяві позивача вимоги, по суті не є збільшенням розміру позовних вимог, як це передбачено ст. 22 ГПК України, а нічим іншим як зміною предмету й підстави позову.

Представник позивача в судовому засідання 04.10.2016 р., позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. 4703/16 від 30.09.2016) підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, поданому уточненні та наданих поясненнях по суті спору та просить стягнути з відповідача 57 882,51 грн. пені, 5 567,11 грн. 3 % річних, 77 044,37 грн. інфляційних нарахувань з підстав порушення ним термінів оплати за наданні послуги згідно умов договору. Також, зазначив, що спільні протокольні рішення не є правочинами в розумінні положень ЦК України, спрямованими на зміну умов договору про постачання електроенергії, не вносять жодних змін і доповнень до нього, як це, зокрема, передбачено п. 9 Договору. Зі змісту СПР не вбачається волевиявлення обох сторін (чи навіть однієї сторони) щодо внесення змін до Договору стосовно порядку здійснення розрахунків між сторонами, зміни строків оплати поставленої електричної енергії. Як вказує позивач, СПР не змінюють правовідносини сторін за договором та не впливають на права, обовязки і відповідальність відповідача за договором про постачання електроенергії.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.10.2016 р., проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у наданих поясненнях та у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що уклавши спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету його сторони дійшли згоди про зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбану електричну енергію протягом періоду, у якому виникли спірні правовідносини, а тому відсутні правові підстави передбачені договором, для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення індексу інфляції, 3 % річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за вказаним договором. Також просить відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення пені через сплив позовної давності, оскільки, позовна заява датована 08.07.2016 р., а нарахування пені охоплює період квітень червень 2015 р.

В судовому засіданні 04.10.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

16.07.2009 року між Публічним акціонерним товариством Львівобленерго (правонаступник ВАТ «Львівобленерго») (надалі постачальник) та Львівським комунальним підприємством Львівелектотранс (надалі споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 90231/179/1 (надалі договір), відповідно до п. 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно п. п. 2.3.3, 2.3.4 договору споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 Порядок розрахунків та № 9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 7а (7б) Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Відповідно до п. 4 додатку № 2 до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Відповідно до п. 2.1 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що у випадку зміни чинного законодавства України, зокрема нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, що виникають з приводу постачання електричної енергії та стосуються предмету цього договору; зобов'язань, прав, обовязків та відповідальності сторін; порядку визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності; порядку обмеження та припинення електропостачання; обліку електричної енергії та порядку розрахунків; відносин із третьою стороною та інших правовідносин, які випливають з приводу постачання електричної енергії, застосовуються положення цих нормативно-правових актів, які мають перевагу перед положеннями цього договору. Сторони зобов'язуються керуватися вимогами цих нормативно-правових актів з дня набрання ними чинності незалежно від внесення змін до цього договору.

Як вбачається з представлених суду доказів та не заперечується представниками сторін, на виконання умов договору протягом березня грудня 2015 р. та січня березня 2016 р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято активну електроенергію та за період березень - квітень 2015 р. реактивну електроенергію.

Підставою звернення позивача з позовом до господарського суду є несвоєчасність здійснення розрахунків за поставлену активну електричну енергію за період з березня грудня 2015 р. та січня березня 2016 р. та за реактивну електроенергію за період березень - квітень 2015 р., що стало підставою нарахування позивачем 8 934,15 грн. пені на підставі п. 4.2.1 договору, за активну електроенергію - 90002,21 грн. та реактивну енергію - 155,45 грн., інфляційних нарахувань за активну електроенергію 76 603,06 грн., за реактивну електроенергію 441,31 грн. та трьох процентів річних за активну електроенергію в сумі 5 559,34 грн. та за реактивну електроенергію - 7,77 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. На підтвердження позовних вимог позивачем долучено копії рахунків на оплату електроенергії за спірний період та розрахунки інфляційних нарахувань, трьох процентів річних та пені.

Відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, зазначаючи, що розрахунки за спірний період проводились на підставі спільних протокольних рішень. Відповідач зазначив, що внаслідок підписання позивачем спільних протокольних рішень, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків відповідно до договору про постачання електричної енергії № 90231/179/1 від 16.07.2009 р.

Крім цього, заявив про застосування позовної давності, щодо нарахувань пені за несвоєчасну оплату за період квітня червня 2015 року.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії № 90231/179/1 від 16.07.2009 р. позивачем здійснено поставку електроенергії активної в період з квітня грудень 2015 р. та з січня березень 2016 р. та реактивної в період з квітня травень 2015 р.

Зокрема, згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300403/46950-1 за березень 2015 р. відповідачу нараховано 981095,82 грн. за активну енергію та рахунок № 300303/46951-2 за березень 2015 р. нараховано 17 852,30 грн. за реактивну енергію. Строк оплати визначено до 09.04.2015 р.

Зокрема, згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300504/49225-1 за квітень 2015 року відповідачу нараховано 1 274 696,43 грн. за активну енергію та рахунку №300304/49226-2 за квітень 2015 року відповідачу нараховано 21 421,68 грн. за реактивну енергію. Строк оплати визначено до 13.05.2015 року.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300505/51411-1 за травень 2015 року відповідачу нараховано 1134398,32 грн. за активну енергію. Строк оплати визначено до 09.06.2015 року.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300506/53437-1 за червень 2015 року відповідачу нараховано 1206556,15 грн. за активну енергію.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300507/55507-1 за липень 2015 року відповідачу нараховано 1126692,56 грн. за активну енергію. Строк оплати визначено до 10.08.2015 року.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300508/58110-1 за серпень 2015 року відповідачу нараховано 1081202,18 грн. за активну енергію. Строк оплати визначено до 08.09.2015 року.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300509/60350-1 за вересень 2015 року відповідачу нараховано 1332465,34 грн. за активну енергію. Строк оплати визначено до 08.10.2015 року.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300510/62764-1 за жовтень 2015 року відповідачу нараховано 1321854,84 грн. за активну енергію. Строк оплати визначено до 10.11.2015 року.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300511/64789-1 за листопад 2015 року відповідачу нараховано 1409496,44 грн. за активну енергію. Строк оплати визначено до 09.12.2015 року.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300512/66877-1 за грудень 2015 року відповідачу нараховано 1776776,88 грн. за активну енергію. Строк оплати визначено до 14.01.2016 року.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300501/68924-1 за січень 2016 року відповідачу нараховано 1751738,21 грн. за активну енергію. Строк оплати визначено до 09.02.2016 року.

Згідно рахунку ПАТ Львівобленерго № 300502/71813-1 за лютий 2016 року відповідачу нараховано 1134398,32 грн. за активну енергію. Строк оплати визначено до 10.03.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення умов договору №90231/179/1 від 16.07.2009 р. відповідач не проводив вчасної оплати поставленої електричної енергії та послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, що стало підставою нарахування пені, інфляційних і трьох відсотків річних за період прострочки.

Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що у випадку зміни чинного законодавства України, зокрема нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, що виникають з приводу постачання електричної енергії та стосуються предмету цього договору; зобов'язань, прав, обовязків та відповідальності сторін; порядку визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності; порядку обмеження та припинення електропостачання; обліку електричної енергії та порядку розрахунків; відносин із третьою стороною та інших правовідносин, які випливають з приводу постачання електричної енергії, застосовуються положення цих нормативно-правових актів, які мають перевагу перед положеннями цього договору. Сторони зобов'язуються керуватися вимогами цих нормативно-правових актів з дня набрання ними чинності незалежно від внесення змін до цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірному періоді, а саме з лютого по жовтень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій Головним управлінням Державної казначейської служби України (сторона №1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона №2), Управлінням фінансів департаменту фінансової політики ЛМР (сторона № 3), Департаментом житлового господарства та інфраструктури ЛМР (сторона № 4), ЛКП «Львівелектротранс» (сторона № 5), енергопостачальною компанією ПАТ Львівобленерго (сторона № 6) та ДП Енергоринок (сторона остання) були підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету з бюджетної заборгованості перед підприємствами ЖКГ з одночасним погашенням заборгованості за спожиту електроенергію перед ПАТ Львівобленерго, а саме:

- № 20/625 від 17.02.2015 р. в сумі 2 000 000,00 грн. за 2 міс. 2015 р.;

- № 20/1014 від 18.03.2015 р. в сумі 960 000,00 грн. за 3 міс. 2015 р.;

- № 20/1493 від 20.04.2015 р. в сумі 1 050 000,00 грн. за 4 міс. 2015 р.;

- № 20/1852 від 19.05.2015 р. в сумі 1 500 000,00 грн. за 5 міс. 2015 р.;

- № 20/2156 від 16.06.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 6 міс. 2015 р.;

- № 20/2655 від 17.07.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 7 міс. 2015 р.;

- № 20/3068 від 19.08.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 8 міс. 2015 р.;

- № 20/3437 від 18.09.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 9 міс. 2015 р.;

- № 20/3783 від 19.10.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 10 міс. 2015 р.;

- № 20/4218 від 18.11.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 11 міс. 2015 р.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ № 20 від 11.01.2005р.

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, ДП Енергоринок та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 р., визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики, НАК Нафтогаз України, Державного казначейства України № 55/57/43 від 03.02.2009 р. (п. 1.1 Порядку).

Відповідно до п. 1.2. Порядку № 55/57/43 від 03.02.2009 р. розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2.

В пунктах 4, 5 вказаних спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, вказані спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету передбачають перерахування з Державного бюджету України позивачу заборгованості по компенсації коштів по пільгам і субсидіям за спірні періоди 2015 р.

Відтак, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, які, в силу положень п.2.1.2 договору про постачання електричної енергії № 90231/179/1 від 16.07.2009 р., мають перевагу перед положеннями цього договору, їх сторони, в тому числі позивач, погодили порядок і строки погашення заборгованості споживачів перед постачальником електроенергії ПАТ Львівобленерго, а тому безпідставним є твердження позивача про порушення відповідачем строків оплати за період лютий листопад 2015 р. отриманої електричної енергії, що передбачені договором, та притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення інфляційних втрат, процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання вказаним договором.

Позивач є учасником спільних протокольних рішень, підписуючи спільні протокольні рішення погодився на порядок і механізм отримання коштів за поставлену, в тому числі і відповідачу, електроенергію.

У п. 9 спільних протокольних рішень сторони визначили, що воно вважається укладеним у разі, якщо воно підписане сторонами без розбіжностей та інших додаткових умов. Як вбачається з представлених суду доказів, сторонами підписано спільні протокольні рішення без жодних зауважень, чим підтверджується їх згода на визначений порядок розрахунків.

Також у п. п. 6, 8 сторони спільних протокольних рішень узгодили те, що несуть відповідальність за недотримання вимог постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (зі змінами) і невиконання своїх зобовязань за цим спільним протокольним рішенням відповідно до чинного законодавства. А усі спірні питання, повязані із виконанням спільного протокольного рішення, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Таким чином, підписуючи СПР, позивач поінформований про особливості здійснення розрахунків.

Також, суд наголошує і на тому, що спільні протокольні рішення укладались на загальну суму, у склад якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення і погоджені його сторонами та скріплені мокрими печатками сторін.

Розрахунки по спільному протокольних рішеннях проводились наступним чином:

- № 20/625 від 17.02.2015 р. в сумі 2 000 000,00 грн. за 2 міс. 2015 р. платіжне доручення № 1 від 02.04.2015 р.;

- № 20/1014 від 18.03.2015 р. в сумі 960 000,00 грн. за 3 міс. 2015 р. платіжне доручення № 2 від 02.04.2015 р.;

- № 20/1493 від 20.04.2015 р. в сумі 1 050 000,00 грн. за 4 міс. 2015 р. платіжне доручення № 4 від 07.05.2015 р.;

- № 20/1852 від 19.05.2015 р. в сумі 1 500 000,00 грн. за 5 міс. 2015 р. платіжне доручення № 5 від 03.06.15 р.;

- № 20/2156 від 16.06.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 6 міс. 2015 р. платіжне доручення № 6 від 22.06.15 р.;

- № 20/2655 від 17.07.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 7 міс. 2015 р. платіжне доручення 7 відс23.07.2015 р.;

- № 20/3068 від 19.08.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 8 міс. 2015 р. платіжне доручення № 8 від 25.08.2015 р.;

- № 20/3437 від 18.09.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 9 міс. 2015 р. платіжне доручення від 09.10.2015 р.;

- № 20/3783 від 19.10.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 10 міс. 2015 р. платіжне доручення № 10 від 23.11.2015 р.;

- № 20/4218 від 18.11.2015 р. в сумі 1 200 000,00 грн. за 11 міс. 2015 р. платіжне доручення № 11 від 23.11.2015 р.

У графі призначення платежу вищезазначених платіжних доручень зазначено ПКМУ № 20, що є доказом того, що оплата була здійснена згідно спільних вище зазначених протокольних рішень і не на виконання укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії № 90231/179/1 від 16.07.2009 р.

В матеріалах справи відсутні докази про неприйняття чи повернення коштів, сплачених ЛКП «Львівелектротранс» на виконання спільних протокольних рішень в рахунок погашення заборгованості перед енергопостачальною організацією.

Відтак, відповідно до спільних протокольних рішень, заборгованість відповідача за спожиту електроенергію (активну) перед ПАТ Львівобленерго за період з квітня грудень 2015 р. та з січня березень 2016 р. погашено за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Суд також враховує, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за електроенергію, у звязку з чим вина ЛКП «Львівелектротранс» у простроченні платежів за договором на підставі спільних протокольних рішень відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені п. 4.2.1 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Порушенням зобовязання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання.

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу матеріалів справи суд встановив, що позивачем отримано грошові кошти за поставлену відповідачу в спірному періоді електроенергію.

Позивач не висловив жодних претензій з приводу виконання сторонами своїх зобовязань згідно СПР про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (зі змінами).

Тобто, з матеріалів справи не вбачається вини відповідача у несвоєчасному виконанні спірних зобовязань, за період погашення згідно протокольних рішень.

Отже, позовні вимоги, які стосуються виконання зобовязань по оплаті за спожиту електроенергію в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (зі змінами) та спільними протокольними рішеннями про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, стороною яких є позивач, не підлягають до задоволення.

Що стосується заяви про збільшення позовних вимог, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідач проти заяви про збільшення позовних вимог (вх. 4703/16 від 30.09.2016) заперечує та просить відмовити у прийняті даної заяви з тих підстав, що дана заява не є збільшенням розміру позовних вимог, як це передбачено абз. 4 ст. 22 ГПК України, а нічим іншим як зміною предмету й підстави позову, оскільки йдеться про інші періоди та суми заборгованостей, які раніше не були відзначенні у позовній заяві.

Відповідно до вище зазначеного суд відмовляє у замовленні заяві про збільшення позовних вимог.

Поряд з цим, судом встановлено прострочення договірного зобовязання відповідачем, яке було допущено поза межами спільних протокольних рішень.

Так, згідно з долучених до позовної заяви розрахунків боргу по електроенергії та по реактивній електроенергії на рахунок позивача в період грудня поступили кошти в сумі 191 362,72 грн. 09.12.2015 р., 1 200 000,00 грн. 29.12.2015 р., в січні 576 776,88 грн. 11.01.2016 р., лютий 151 738,21 грн. 09.02.2016 р., 1 696,25 грн. 12.02.2016 р. та 1 600 000,00 грн. 29.02.2016 р. за активну електроенергію, а також 2 652,30 грн. 17.04.2015 р., 7 600,00 грн. 20.04.2015 р. та 8 000,00 грн. 29.04.2015 р. за реактивну електроенергію.

Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 6 Додатку №2 від 20.06.2007 року до Договору №90347 від 15.07.2004р. Порядок розрахунків, тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розділом 4 договору встановлено відповідальність його сторін. Так, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (п. 4.2.1 договору).

Разом з тим, відповідач в порушення своїх договірних зобовязань невчасно розраховувався за спожиту в спірному періоді реактивну електроенергію, а саме, не оплатив у встановлені строки виставлені позивачем рахунки за спожиту реактивну електроенергію: № 300303/46951-2 за березень 2015 року на суму 10 252,30 грн., № 300304/49226-2 за квітень 2015 року на суму 13 421,68 грн.

Відповідно до наявних у справі довідки банку та копії розрахунку боргу по реактивній електроенергії, відповідач погасив заборгованість по оплаті за спожиту в період з березня по квітень 2015 року реактивну електроенергію 17.04.2015р., 20.04.2015р. та 29.04.2015р. Наведених обставин відповідач не заперечує.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунків 3% річних та індексу інфляції ЛКП Львівелектротранс по реактивній електричній енергії, позивач нарахував відповідачу за період з 10.04.2015р. по 19.04.2015р. 3% річних в сумі 7,77 грн. та 441,31 грн. індексу інфляції, які підлягають до стягнення з відповідача.

Також, позивачем нараховано по активній електричній енергії за період з 01.04.2015р. по 28.02.2016р. 3% річних в сумі 5 559,34 грн. та за період з 01.04.2015 р. по 25.11.2015 р. інфляційних нарахувань в сумі 76 603,06 грн.

Однак, суд з огляду на матеріали справи, а саме з урахуванням періоду, що не охоплюється протоколами встановив, що до задоволення підлягає лише 3 % річних в сумі 2504,03 грн. за період 10.02.2016 р. по 28.02.2016 р.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 155,45 грн. за період з 10.04.2015р. по 19.04.2015р., нарахованої у звязку з простроченням оплати вартості реактивної електроенергії, слід зазначити таке.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Однак, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені за електроенергію за період квітень-червень 2015 р., щодо цього слід зазначити наступне:

Відповідно до положень п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року ( із змінами і доповненнями) «перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення».

Як встановлено судом під час розгляду справи, позовна давність спливла, отже до позовної вимоги про стягнення 155,45 грн. пені за реактивну електроенергію за період березень - квітень 2015 р. нараховану відповідно до п. 4.2.1 договору, позовну давність слід застосувати, заяву відповідача задоволити, а у задоволенні даних позовних вимог відмовити.

Суд зазначає, що правової природи призначення СПР, є визначення джерела та порядку фінансування оплати отриманої електричної енергії. Проте, Договір № 90231/179/1 між сторонами передбачав умову, за якої сторони відходять від його умов, виконуючи приписи нормативно-правових актів, які можуть бути застосовані у майбутньому. Таким чином, диспозитивне застереження у Договорі про таку умову (зокрема, розрахунки за СПР) надає сторонам усвідомлення про можливість відступлення у цій частині від умов Договору.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право на справедливий суд, зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ураховуючи практику Європейського Суду з прав людини при з'ясуванні питання щодо порушення положень ст. 1 Протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід з'ясовувати наступні питання: 1) чи є в справі власність або володіння майном у розумінні ст. 1 Протоколу Конвенції ? 2) Чи мало місце втручання у право мирного володіння майном ? Чи здійснене втручання в "інтересах суспільства" ? Чи відповідає втручання принципу правової визначеності? Чи дотримано "справедливий баланс" між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном?

В аспекті питань, що необхідно зясувати з наведеного вище, суд дійшов висновку, що у справі має місце законна вимога позивача про очікувану сатисфакцію від відповідача в контексті оплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязання. Суд звертає увагу, що штрафна санкція, інфляційні нарахування, три відсотки річних стосуються періоду погашення заборгованості по яких відповідач прострочив, не враховуючи періоду погашення заборгованості третьою стороною.

У питанні чи є власністю позивача грошова сума із позовних вимог, що підлягають задоволенню, слід виходити із усталеної практики органів Конвенції, де власність в сенсі статті 1 Протоколу № 1 може становити існуючу власність (див. рішення від 23.11.1983 року у справі „ОСОБА_3 дер Мюссель проти Бельгії, Серія А № 70, стор. 23, п. 48) чи майно, включаючи скарги, щодо яких заявник може стверджувати, що він має щонайменше законні сподівання на отримання та ефективне використання майнових прав (див. рішення від 29.11.1991 року у справі „ОСОБА_4 Девелопментс Лтд. та інші проти Ірландії, Серія А № 222, стор. 23, п. 51).

Проте, відшкодування вартості заборгованості третьою стороною здійснене в інтересах суспільства, оскільки сам факт СПР передбачає відшкодування державою коштів і містить соціальні складову та призначення.

Тому, принцип правової визначеності в цих обставинах не порушений, оскільки сам позивач підписав СПР, тим самим усвідомлюючи про настання можливих несприятливих обставин щодо нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати слід розподілити відповідно до умов ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Законом України Про електроенергетику, ст. ст. 174, 175, 216, 218 Господарського кодексу України та ст. ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85,116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства Львівелектротранс (79012, м. Львів, вул. Сахарова, 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ідентифікаційний код 00131587) 441,31 грн. інфляційних нарахувань, грн. 2 504,03 - трьох процентів річних та 44,18 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05.10.2016 р.

Суддя Березяк Н.Є.