ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 914/1366/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача: не зявився (належно повідомлений)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 22.06.2016)

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих. №14/2-1074 від 21.07.2016 (вх. №01-05/3862/16 від 09.08.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.07.2016

у справі № 914/1366/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Тепловодосервіс, с. Старичі Яворівського району Львівської області

про стягнення заборгованості

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду 12.08.2016 у справі №914/1366/16 апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 30.08.2016.

У звязку з перебуванням судді Юрченка Я.О. у відпустці з 29.08.2016 по 12.09.2016, судове засідання 30.08.2016 не відбулося, про що повідомлено представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_2, які прибули до суду. Також представники сторін були повідомлені( під розписку), що судове засідання відбудеться 04.10.2016 о 12.00год.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016року ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Енергія-Тепловодосервіс» про стягнення 405 123,21грн, з яких: 109 852,79грн пені, 19 611,77грн 3% річних та 275 658,65 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №1101/14-ТЕ-21 від 27.11.2013 позивач передав відповідачу упродовж січня грудня 2014 року природний газ в обсязі 860, 236 тис. м куб. на загальну суму 1 126 220,98грн, що підтверджено актами приймання-передачі природного газу. Пунктом 6.1 договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Позивач вказує, що відповідач свої зобовязання за договором виконав, однак допустив порушення строків оплату газу. На підставі пункту 7.2 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 109 852,79 грн, 275 658,65грн інфляційних втрат та 19 611,77грн 3% річних.

Відповідач проти позову заперечив, проте подав клопотання, в якому просив зменшити штрафні санкції на 80% або повністю їх скасувати. Клопотання обгрунтоване тим, що відповідач в повному обсязі розрахувався за поставлений газ, значною дебіторською заборгованістю контрагентів відповідача та наявністю різниці у тарифах на теплову енергію, яка несвоєчасно відшкодовується з боку держави.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.07.2016 у справі № 914/1366/16 (суддя Іванчук С.В.) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ТОВ «Енергія- Тепловодосервіс» на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 65 911,67 грн пені, 267 811,92 грн інфляційних втрат, 19 611,77 грн 3% річних та 5 959,14 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване положеннями ст. 218, 233 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 551, 612, 625, ЦК України, п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013 №14.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач свої зобовязання щодо оплати газу, поставленого в січні-грудні 2014 року, виконав у повному обсязі, однак виконав з порушенням строків оплати, встановлених договором.

Перевіривши розрахунки заявлених позивачем до стягнення 3% річних, пені і інфляційних втрат, суд встановив, що при проведенні розрахунку позивачем були допущені арифметичні помилки в нарахуванні інфляційних втрат. Здійснивши перерахунок, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 267 811,92грн інфляційних втрат.

Водночас, суд врахував ступінь виконання зобовязання боржником, причини неналежного виконання зобовязання, важкий фінансовий стан відповідача, що порушення відповідачем зобовязання не потягло за собою значних збитків для позивача, та за клопотанням відповідача на підставі ст. 233 ГК , ст. 551 ЦК та 83 ГПК України зменшив на 40% пеню, яка підлягає до стягнення.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення на 40% належної до стягнення пені та відмові в цій частині позову , подав апеляційну скаргу, просить рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1366/16 від 12.07.2016 в частині відмови у стягненні 43 941,12 грн пені скасувати, в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 83 ГПК України, ст.ст. 549 та 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягала до стягнення з відповідача.

Скаржник зазначає, що суд має право зменшити розмір штрафних санкцій у виняткових випадках, а даний випадок, на думку скаржника, не є винятковим. Вказує, що судом не враховано, що позивачу спричинено збитки, які значно перевищують розмір заявленої до стягнення неустойки, зокрема, нарахована сума пені становить 109 852,79грн, а збитки, понесені ПАТ НАК «Нафтогаз України» внаслідок грошових коштів через інфляційні процеси, що відбуваються у державі, становлять 267 811,92грн. Посилаючись на ст. 617 ЦК України та ч. 1 ст. 625 ЦК України, якими встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, вказує, що несвоєчасність розрахунків з відповідачем його контрагентів, не може бути підставою для звільнення від відповідальності або для зменшення розміру нарахованої неустойки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів позивача, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, вказує, що відповідач є підприємством сфери житлово-комунальних послуг, споживачами яких мешканці та підприємства, установи, організації с. Старичі Яворівського району, в тому числі, НТЦ Збройних сил України Належне виконання ним своїх зобовязань перед позивачем залежить від стану платіжної дисципліни споживачів, які розраховуються за надані житлово-комунальні послуги.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.10.2016 підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Скаржник в судове засідання явки свого представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 27.11.2013 ПАТ Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України (продавець) та ТОВ Енергія-Тепловодосервіс (покупець) уклали договір №1101/14-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу.

Згідно з п.1.1 договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробництва комерційної діяльності) (п. 1.2).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що продавець передає покупцеві у період з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ в обсязі до 862,7 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п.2.1.1 п. 2.1 договору).

Відповідно до п.п. 3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 5.2 договору встановлено ціну за 1000 куб.м. природного газу, яка становить 1 118,974 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування ПДВ. До сплати за 1000куб. м природного газу 1 118,974 грн, крім того ПДВ - 17% -190,226грн, всього з ПДВ 1 309,20грн.

Згідно з п. 6.1. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2 у разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

При цьому пунктом 9.3 договору встановлений 5-річний строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду за захистом своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної суми боргу, пені, штрафів, річних, інфляційних нарахувань.

Відповідно до розділу 11 договору №1101/14-ТЕ-21 від 27.11.2013 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 31.01.2014 сторони внесли зміни до п.5.2 договору №1101/14-ТЕ-21 від 27.11.2013, зокрема встановили, що ціна за 1000 куб. м природного газу 1 091 грн, крім того ПДВ- 20%, усього з ПДВ 1 309,20грн.

Додатковою угодою №2 від 30.04.2014 сторони домовились викласти п. 1.2 договору №1101/14-ТЕ-21 від 27.11.2013 в наступній редакції: «газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням».

За період з січня по грудень 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 126 220,98грн грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 26-37), а саме:

-у січні 2014 року 133, 444тис. куб. м на суму 174 704,90грн, акт від 31.01.2014 ;

-у лютому 2014року 154,904тис. куб. м на суму 202 800,32грн, акт від 28.02.2014;

-у березні 2014року -117, 252тис. куб. м на суму 153 506,31 грн, акт від 31.03.2014;

-у квітні 2014 року 51,249 тис. куб. м на суму 67 095,19 грн, акт від 30.04.2014;

- у травні 2014 року 5,421 тис. куб. м на суму 7 097,18грн, акт від 31.05.2014;

- у червні 2014 року 4,936тис. куб. м на суму 6 462,21грн, акт від 30.06.2014;

- у липні 2014 року - 4, 529 тис. куб. м на суму 5 929,36грн, акт від 31.07.2014;

- у вересні 2014 року 5,017тис. куб. м на суму 6 568,225грн, акт від 30.09.2014;

-у жовтні 2014 року 41, 262 тис. куб. м на суму 54 020,22грн, акт від 31.10.2014;

-в листопаді 2014 року 141,966 тис. куб. м на суму 185 861,88грн, акт від 30.11.2014;

-у грудні 2014 року 195, 307 тис. куб. м на суму 255 695,93грн, акт від 31.12.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повністю оплатив газ, отриманий від позивача у 2014році, проте оплата проведена з порушенням строків, встановлених договором, а саме: газ, отриманий в січні 2014 року, відповідач оплатив в листопаді-грудні 2014року; газ, отриманий в лютому 2014 року, відповідач оплатив в період з грудня 2014 року по березень.2015року; отриманий газ у березні-грудні 2014 року був оплачений у березні 2015року.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами договору купівлі-продажу природного газу встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору №1101/14-ТЕ-21 від 27.11.2013 упродовж січня - грудня 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 126 220,98грн, оплату за який відповідач здійснював з порушенням строків оплати, встановлених п.6.1 договору.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договором (п. 7.2) передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період прострочення оплати газу ( з 15.02.2014 по 30.03.2015) позивач на підставі п.7.2 договору та .ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення пеню в сумі 109 852,79грн, 19 611,77грн 3% річних та 275 658,65 грн інфляційних втрат.

Нарахування проведені за кожен місяць окремо, пеня нарахована в межах 6-місячного строку , встановленого ч.6 ст. 232 ГК України.

Суд першої інстанції встановив, що розрахунки пені і 3% річних проведені правильно, а при нарахуванні інфляційних втрат позивачем були допущені помилки, тому здійснивши перерахунок, суд дійшов висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що пеня і 3% річних підлягають до стягнення повністю, а інфляційні втрати частково в сумі 267 811,92грн.

Такі висновки суду першої інстанції не спростовані і не оскаржені. Як вбачається з апеляційної скарги, позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволення клопотання відповідача та зменшення на 40 % пені, яка підлягала до стягнення.

Нормами чинного законодавства надано суду право зменшити розмір пені, належної до стягнення.

Так, частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 233 ГК України передбачено, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з пунктом 3 статті 83 ГПК України господарському суду надано право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 №18 розяснено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо ( п.3.17.4).

Матеріалами справи підтверджено, що на момент подання позову (травень 2016року) відповідач здійснив розрахунки за газ у повній сумі (у березні 2015року). Згідно з балансом ( звітом про фінансовий стан) відповідача станом на 31.03.2016, його заборгованість за розрахунками з бюджетом становить 1 222тис. грн, дебіторська заборгованість за надані ним послуги на кінець звітного періоду становить 13 721 тис. грн( а.с. 81). З матеріалів справи вбачається, що відповідач надає послуги з постачання теплової енергії, споживачами яких є, зокрема, населення та бюджетні установи (Новояворівська Центральна районна лікарня, Івано-Франківська районна лікарня №2 (смт. Івано Франкове Львівської області), Яворівська КЕЧ району). Заборгованість споживачів перед відповідачем за послуги, зокрема, з центрального опалення станом на 01.06.2016 становила 483 788грн, а станом на 01.07.2016 469 583,29грн (а.с. 71- 80,82).

Водночас, в матеріалах справи наявний звіт про фінансові результати позивача за 2015 рік (а.с. 88, на звороті), згідно з яким, за звітній період сукупний дохід ПАТ НАК «Нафтогаз України» становить 23 631 776тис. грн.

Позивачем не доведено та не подано суду доказів на підтвердження понесення збитків, їх розміру, завданих йому у звязку з простроченням відповідачем оплати газу, переданого відповідачу в період з січня по грудень 2014 року.

Його посилання на понесення збитків внаслідок інфляційних процесів не можуть братися до уваги, оскільки у звязку з простроченням оплати газу позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати за період прострочення, які задоволені судом в сумі 267811,92грн.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи скаржника та вважає, що суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин даної справи на підставі ч.3 ст. 551 ЦК, ч.1 ст. 233 ГК та ч.3 ст. 83 ГПК України правомірно та обґрунтовано зменшив на 40 % пеню, належну до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 12.07.2016 у справі № 914/1366/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 10.10.2016.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко