ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2016 р. Справа № 911/2220/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова група ЦЕНТР, м. Бровари

про стягнення 685 061,58 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. за дов. від 02.06.2016;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю ТПГ ЦЕНТР (відповідач) про стягнення 685 061,58 грн. за договором про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013, а саме: 43 812,02 грн. основного боргу, на який було нараховано 4 954,64 грн. пені та 1486,40 грн. 3% річних, несплачені щомісячні платежі у сумі 234 350,07 грн., 6000,00 грн. витрат на юридичну допомогу та 394 458,48 грн. збитків, з яких: 92 986,67 грн. реальних збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов Договору про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013 та 301 471,78 грн. упущеної вигоди.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.07.2016 у справі № 911/2220/16 було порушено провадження та призначено до розгляду на 08.08.2016 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.08.2016 строк розгляд спору було продовжено в порядку, передбаченому ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 08.08.2016 року оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 26.09.2016 року.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить особистий підпис представника на бланку оголошення перерви, не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання 26.09.2016 року, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення до суду не надсилав.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

З даного приводу варто зазначити, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна позиція викладена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 26.09.2016 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

26.09.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

05.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна (Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТПГ ЦЕНТР (Лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг № 00006609, згідно якого лізингодавець зобовязався передати лізингоодержувачу обєкт лізингу, а лізингоодержувач прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі План відшкодування), що становить невідємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 64 582,82 дол. США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 12 916,56 дол. США, строк лізингу 60 місяців, лізинговий платіж еквівалент 1 331,58 дол. США, адміністративний платіж еквівалент 968,75 дол. США.

Відповідно до п. 6.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що є додатком до договору про фінансовий лізинг та є невідємною його частиною (далі умови) для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач зобовязався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до плану відшкодування.

Відповідно до п. 6.5 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (Умови лізингу) щомісячні лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування).

Судом встановлено, що відповідно до Плану відшкодування відповідач має здійснювати лізингові платежі до 15 числа кожного місяця, останній платіж має бути здійснено 15.01.2018.

Пунктом 8.3.1 умов передбачено, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, лізингодавець має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за п. 12.6.1 договору. Сторони погодились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за договором.

Згідно п. 8.3.2. умов лізингу якщо лізингоодержувач повністю або частково здійснить оплату (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України Про фінансовий лізинг) Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати обєкт лізингу віл лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.1. умов лізингу строк лізингу за контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування).

Відповідно до п. 12.6.1 умов, позивач має право в односторонньому порядку розірвати контракт / відмовитися від контракту, та також право на повернення обєкту лізингу, зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобовязання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Згідно п. 12.7 умов день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору визначається лізингодавцем у відповідному повідомленні/вимозі. Лізингодавець надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від договору та, за можливості, зв'язується з ним доступними телефону засобами зв'язку для повідомлення про розірвання/відмову від договору. Таке повідомлення/вимога надсилається лізингодавцем на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодержувача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, лізингоодержувачем вважається належним чином повідомленим.

Відповідно до п. 12.9 Умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати обєкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення обєкта лізингу відповідно до інших положень контракту. Лізингоодержувач зобовязаний повернути обєкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг будь-яку різницю між вартістю обєкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишились несплаченими відповідно лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобовязання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання лізингоодержвачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Пунктом 12.13 умов сторони погодили, що у випадках, передбачених зокрема, п. 12.6 договір вважається розірваним на 10 (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Пунктом 13.1. умов лізингу передбачено, що лізингоодержувач зобовязаний у строки, встановлені Порше Лізинг Україна, повернути обєкт лізингу Порше Лізинг Україна у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання контракту, крім випадку, коли лізингоодеружвач набуває право власності на обєкт лізингу відповідно до умов контракту.

На виконання договору про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013 позивач передав, а відповідач прийняв у користування предмет лізингу: автомобіль Audi А5 Sportback, 2012 р.в., державний номер НОМЕР_1, що підтверджується актом прийому-передачі обєкта лізингу, підписаним та скріпленим печатками сторін договору.

Судом встановлено, що відповідач у свою чергу обовязок зі сплати лізингових платежів в порушення погодженого сторонами графіку виконав частково та починаючи з квітня 2015 року перестав сплачувати лізингові платежі відповідно до погодженого графіку, відтак станом на момент звернення позивача з позовом відповідач має заборгованість за:

- часткову несплату щомісячного лізингового платежу за квітень 2015 року на суму 15 734,32 грн.;

- несплату щомісячного лізингового платежу за травень 2015 року на суму 28 077,70 грн.

Загальна сума заборгованості станом на 21.06.2016 року становила 43 812,02 грн.

Позивачем, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за Договором, були надіслані нагадування про несплату: перше нагадування про несплату від 05.05.2015; друге нагадування про несплату від 19.05.2015; третє нагадування про несплату від 03.06.2015.

Разом з третім нагадуванням 20.07.2015 року відповідачу було направлено вимогу від 03.06.2015 року про сплату заборгованості за Договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору № 00006609 від 05.02.2013, яка була отримана відповідачем 24.07.2015 року, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні №999.

Втім, як зазначив позивач, обєкт лізингу повернуто не було, зобовязання з оплати заборгованості за Договором не виконані, у звязку з чим, за твердженням позивача, за відповідачем на момент звернення з позовом до суду рахувалось 43 812,02 грн. основного боргу.

Згідно з п. 13.7. Умов лізингу, якщо позивач не зможе здійснити своє право на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, він матиме право на вилучення Обєкта лізингу у відповідача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

Керуючись даним пунктом договору, позивач скористався своїм правом та звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису.

30.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис нотаріуса зареєстрованого в реєстрі за реєстровим № 886 про повернення обєкта лізингу.

За вчинення виконавчого напису позивач сплатив кошти у розмірі що підтверджується Рахунком №49 від 30.09.2015 року та платіжним дорученням №50025171 від 15.10.2015 року.

12.10.2015 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження №48972425 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення обєкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 886 від 30.09.2015.

23.10.2015 року державним виконавцем ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3, ВП №48972425, винесено постанову про розшук мана боржника, а саме транспортний засіб автомобіль Audi А5 Sportback, 2012 р.в., державний номер НОМЕР_1.

27.01.2016 року відповідно до акту державного виконавця, ВП №48972425, обєкт лізингу вилучено у відповідача та передано позивачу, в результаті чого, 10.02.2016 року державним виконавцем ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3, винесено постанови про зняття розшуку з майна боржника та закінчення виконавчого провадження.

В свою чергу, позивач передав обєкт лізингу на відповідальне зберігання ТОВ «Автомир» відповідно до Договору про відповідальне зберігання від 02.04.2009, про що свідчить Акт прийому-передачі від 27.01.2016 року.

Крім того, як зазначив позивач, з метою забезпечення виконання зобовязань за договором він змушений був звернутись до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного і захисту бізнесу «Дельта М» для вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення та зберігання обєкту лізингу.

З огляду на вказані вище обставини, на примусове повернення обєкту лізингу він поніс додаткові витрати у розмірі 92 986,67 грн.

До того ж, за словами позивача, при укладенні Договору про фінансовий лізинг №00006609 від 05.02.2013 він сподівався на отримання певних доходів, які за розрахунком позивача становлять 301 471,78 грн.

Також, у зв'язку з тим, що відповідачем систематично порушувались терміни сплати лізингових платежів, позивач був вимушений з метою супроводження процесу повернення заборгованості та об'єкта лізингу звернутись до спеціалізованої організації ТОВ Юридична фірма «Вернер», внаслідок чого поніс витрати на загальну суму 6000,00 грн.

Таким чином предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача: 43 812,02 грн. основного боргу, на який позивачем було нараховано 4 954,64 грн. пені та 1486,40 грн. 3% річних; 234 350,07 грн. щомісячних платежів витрат, 6000,00 грн. витрат на юридичну допомогу та 394 458,48 грн. збитків, з яких: 92 986,67 грн. реальних збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов Договору про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013 та 301 471,78 грн. упущеної вигоди.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України Про фінансовий лізинг, лізингоодержувач зобовязаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг", сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, а відповідачем не доведено протилежного, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 43 812,02 грн. боргу за договором про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013 є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013 позивачем нараховано 4 954,64 грн. пені, з яких:

- за період з 16.04.2015 по 21.06.2016 на суму заборгованості у розмірі 15 734,32 грн. нараховано 1 862,25 грн. пені;

- за період з 16.05.2015 по 21.06.2016 на суму заборгованості у розмірі 28 077,70 грн. нараховано 3 092,39 грн. пені;

Відповідно до п. 8.2.1. умов лізингу, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовується пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як свідчить наведений позивачем розрахунок пені, фактичне нарахування пені проведено позивачем протягом всього періоду існування боргу, як це передбачено сторонами у п. 8.2.1. умов лізингу та у розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від сум простроченого платежу за кожний день прострочення, у звязку з чим суд прийшов до висновку, що таке нарахування позивачем здійснено правомірно.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов'язань, розрахунок пені є арифметично вірним, відповідає нормам законодавства та матеріалам справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю у сумі 4 954,64 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача 1 486,40 грн. 3% річних, з яких:

- за період з 16.04.2015 по 21.06.2016 на суму заборгованості у розмірі 15 734,32 грн. нараховано 558,68 грн. 3% річних;

- за період з 16.05.2015 по 21.06.2016 на суму заборгованості у розмірі 28 077,70 грн. нараховано 927,72 грн. 3% річних;

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» встановив, що заявлена позивачем до стягнення сума відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога щодо стягнення 1 486,40 грн. 3% підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того позивач просив суд стягнути з відповідача 234 350, 07 грн. лізингових платежів з червня 2015 року по січень 2016 року (коли було повернуто обєкт лізингу).

Відповідно до п. 6.18 Договору, якого сторони погодились, що у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативи Порше Лізинг відповідно до п.12 контракту, лізинговий платіж буде вважатись платою за користування обєктом лізингу.

Як вбачається з матеріалів справи, обєкт лізингу було повернуто позивачу лише 27.01.2016 року, у звязку з чим суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення з відповідача 234 350, 07 грн. лізингових платежів, які відповідно до п. 6.18 Договору є платою за фактичний час користування обєктом лізингу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 394 458,48 грн. збитків, а саме:

- 92 986,67 грн. реальних збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов Договору про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013, з яких: 3900, 00 грн. витрат на здійснення виконавчого напису нотаріуса, що підтверджуються рахунком № 49 від 30.09.2015 року та платіжним дорученням № 50025171 від 15.10.2015; 87 486,67 грн. витрат понесених у звязку з поверненням обєкту лізингу, що підтверджується рахунком на оплату № 306 від 30.09.2015, актом приймання передачі наданих послуг № 78 від 30.09.2015, платіжним дорученням № 50025046 від 06.10.2015, рахунком на оплату № 47 від 25.02.2016, актом № 06 прийому передачі наданих послуг від 01.03.2016, платіжним дорученням № 50028467 від 10.11.2015 та 1600,00 грн. витрат понесених у звязку з зберіганням обєкту лізингу, що підтверджується заказ-нарядом № 000008704 від 15.02.2016, рахунком В000009783 від 15.02.2016, платіжним дорученням № 50028164 від 18.02.2016, заказ-нарядом № 000009319 від 16.03.2016, рахунком В000010181 від 16.03.2016, платіжним дорученням № 50028755 від 18.03.2016, заказ-нарядом № 00009895, рахунком В000010540 від 08.04.2016 та платіжним дорученням № 50029271 від 12.04.2016.

- 301 471,78 грн. упущеної вигоди, що становить різницю між вартістю об'єкта лізингу та сумою лізингових платежів, які залишились неоплаченими.

Відповідно до п.п. 8.2., 8.2.3. умов лізингу, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодеружувача застосовуються наступні санкції: компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодуванням сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту.

Відповідно до п. 13.5. Умов лізингу, відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу будь-які витрати, пов'язані,з вилученням об'єкту лізингу, у тому числі витрати, повязані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги пов'язані із вилученням обєкта лізингу.

Пунктом 8.6. умов лізингу передбачено, що будь-які збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням стороною своїх обовязків за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені контрактом штрафні санкції.

Згідно з п. 12.9. Договору, у випадку припинення лізингу, відповідач зобовязаний оплатити будь-яку різницю між вартістю обєкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано позивачем в результаті продажу обєкта лізингу) та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до Плану відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Разом з тим, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

З даного приводу суд зазначає, що в ході розгляду справи позивачем було доведено, що за умови належного виконання ТОВ Торгово-промислова група ЦЕНТР своїх зобовязань за договором про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013 грошові кошти у розмірі 301 471,78 грн. були б отримані ТОВ "Порше Лізинг Україна".

Зважаючи на те, що для повернення обєкту лізингу, позивач поніс додаткові витрати та відповідно до плану відшкодування витрат, відповідачем залишаються невиплаченими лізингові платежі, проценти і комісії за лізинговими платежами, що є по суті платою, яку міг би отримати позивач, а також те, що судом встановлена наявність протиправної поведінки відповідача, яка виражалась у невиконанні умов договору, зокрема в частині своєчасної сплати лізингових платежів та неповернення обєкту лізингу, доведена вина відповідача, позивачем доведено наявність збитків у вигляді: 92 986,67 грн. реальних збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов Договору про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013 та 301 471,78 грн. упущеної вигоди, наявний причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача та збитками, які зазнав позивач, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 394 458,48 грн. збитків є такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача 6000,00 грн. витрат на юридичну допомогу, суд зазначає наступне.

В обґрунтування даної вимоги позивач посилався на п. 13.5. Договору.

Однак, на думку суду, такі витрати не мають обов'язкового характеру, а факт їх наявності не знаходиться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013, у звязку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 6000,00 грн. витрат на юридичну допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 43 812,02 грн. основного боргу, 4 954,64 грн. пені та 1486,40 грн. 3% річних; 234 350,07 грн. щомісячних платежів та 394 458,48 грн. збитків, з яких: 92 986,67 грн. реальних збитків завданих внаслідок неналежного виконання умов Договору про фінансовий лізинг № 00006609 від 05.02.2013 та 301 471,78 грн. упущеної вигоди. В частині позовних вимог про стягнення 6000,00 грн. витрат на юридичну допомогу суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислова група ЦЕНТР (07400, Київська обл., м. Бровари, бул. Незалежності, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна (02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, буд. 1В, оф. В, ) 43 812 (сорок три тисячі вісімсот дванадцять) грн. 02 коп. основного боргу, 4 954 (чотири тисячі девятсот пятдесят чотири) грн. 64 коп. пені, 1486 (одну тисячу чотириста вісімдесят шість) грн. 40 коп. 3% річних, 234 350 (двісті тридцять чотири тисячі триста пятдесят) грн. 07 коп. щомісячних платежів, 394 458 (триста девяносто чотири тисячі чотириста пятдесят вісім) грн. 48 коп. збитків та 10 185 (десять тисяч сто вісімдесят пять) грн. 92 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 17.10.2016р.

Суддя О.В. Щоткін