КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа№ 910/11012/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: Сизько Б.Б. - представник за довіреністю.

Від відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Златодар"

на рішення Господарського суду м. Києва від 10.08.2016 року

у справі № 910/11012/16 (суддя: Зеленіна Н.І.)

за позовом Державного підприємства "Златодар"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Хрещатик"

про стягнення 1 001 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Державне підприємство "Златодар" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" про зобов'язання вчинити дії, а саме переказати грошові кошти в сумі 1 001 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання Банком платіжних доручень № 269 від 25.04.2016 р. на суму 1 025 334,58 грн. та № 270 від 16.05.2016 р. на суму 1 001 000,00 грн. щодо перерахування їх з рахунку № 9133 на інший рахунок позивача, відкритий в ПАТ "Банк Січ".

13.07.2016 року від позивача до Господарського суду м. Києва надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1 001 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.08.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, крім підстав зазначених у позовній заяві, посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Апелянтом подано клопотання про зупинення провадження у справі, в якому позивач просить суд зупинити апеляційне провадження у справі № 910/11012/16 до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням ст. 6, ч.1 ст. 8, ч. 4 ст. 13, ст.21, ст. 22, ч. 1,4,5 ст. 41 Конституції України.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не має підстав для зупинення провадження, оскільки у випадку встановлення Конституційним Судом України будь - яких обставин, які мають значення для вирішення спору у даній справі, заінтересована особа не позбавлена права звернутись до суду із відповідною заявою про перегляд рішення у порядку, встановленому ГПК України.

Відповідачем не використано наданого йому законом права на участь його представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного його повідомлення про час та місце судового засідання, а саме поштове повідомлення № 14806907.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (Банк) та Державним підприємством "Златодар" (Клієнт, Вкладник), укладено договір банківського рахунку юридичної особи № 9133, за умовами якого Банк відкриває Клієнту поточний рахунок відповідно до Інструкції "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", затвердженої Постановою Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року та здійснює його розрахунково - касове обслуговування, надає комісійні послуги згідно з нормативно - правовими актами та чинним законодавством України, внутрішніми правилами та процедурами банку.

Встановлено, що 22.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" (Банк) та Державним підприємством "Златодар" (Клієнт, Вкладник) укладено Генеральну угоду № 03/ДЮГ/2016 про розміщення коштів суб'єктів господарювання на депозит банку, за умовами якої вкладник розміщує, а Банк приймає грошові кошти у сумі та на строку, обумовлені договорами, укладеними в рамках цієї генеральної угоди, які є невід'ємними частинами. Дія будь - якого договору, укладеного в рамках цієї Генеральної угоди, не впливає на дію інших договорів, укладених в рамках цієї Генеральної угоди.

Крім того, 22.02.2016 року сторони підписали Договір № 04-С в рамках Генеральної угоди від 22.01.2016 № 03/ДЮГ/2016 про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку, за умовами якого вкладник розміщує, а Банк приймає на "Рахунок" "Вклад" в сумі 1 001 000,00 грн. на умовах вкладу "Стабільний". Розміщення "Вкладу", зазначено в п. 1 цього Договору, здійснюється з 22.03.2016 р. ("дата внесення") до 22.04.2016 р. ("дата повернення").

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов Договору Банк відкрив позивачу поточний рахунок № 9133.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.ч. 1,3 статті 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

В силу п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Статтею 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав до Банку платіжне доручення № 269 від 25.04.2016 р. на перерахування коштів у розмірі 1 025 334,58 грн. з рахунку № 9133 на інший рахунок позивача, відкритий в ПАТ "Банк Січ", проте кошти з поточного рахунку позивача Банком перераховані не були.

16.05.2016 року позивачем було подано до Банку платіжне доручення № 270 на перерахування коштів у розмірі 1 001 000,00 грн. з рахунку № 9133 на інший рахунок позивача, відкритий в ПАТ "Банк Січ".

Однак, вказане вище платіжне доручення, також не виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Правління НБУ від 05.04.2016 р. № 234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 05.04.2016 р. № 463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Згідно з вказаним рішенням з 05.04.2016 р. по 04.05.2016 р. включно запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик".

02.06.2016 р. рішенням Правління Національного банку України №356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик", відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" та вирішено ліквідувати вказаний Банк.

Встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 913 від 03.06.2016 р. розпочато ліквідацію Банку.

За приписами ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими законодавчими актами під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452 від 23.02.2012.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України.

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

З дня початку процедури ліквідації банку:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається;

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

В силу ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 вказаної статті, Фонд складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Частиною 1, ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Згідно з ч.ч. 2,4 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що у зв'язку з прийняттям рішення про ліквідацію відповідача, задоволення вимог кредиторів банку, здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у позові відмовлено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Златодар" на рішення Господарського суду м. Києва від 10.08.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/11012/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/11012/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська