РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016Справа №910/9912/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 5 932,17 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Андрієнко Ю.А., за довіреністю;

від відповідача: Деревецький В.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2016 було порушено провадження у справі № 910/9912/16, розгляд справи призначено на 06.07.2016.

23.06.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано документи на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/9912/16 від 02.06.2016.

24.06.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

24.06.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог.

06.07.2016 представник позивача у судове засідання з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 02.06.2016 позивач виконав.

Представник відповідача 06.07.2016 у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 02.06.2016 відповідач виконав.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2016 розгляд справи було відкладено на 20.07.2016.

12.07.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано документи на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 06.07.2016.

20.07.2016 представник позивача у судове засідання з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.07.2016 позивач виконав.

Представник відповідача 20.07.2016 у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.07.2016 відповідач не виконав.

26.07.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано письмові пояснення по справі.

26.08.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано письмові пояснення по справі.

31.08.2016 представник позивача у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача 31.08.2016 у судове засідання з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 20.07.2016 відповідач виконав.

Враховуючи не з'явлення в судове засідання представника позивача та необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 21.09.2016.

14.09.2016 представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано клопотання про приєднання додаткових документів до матеріалів справи.

У судове засідання 21.09.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 21.09.2016 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши у судовому засіданні 21.09.2016 заяву позивача про уточнення позовних вимог, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з пунктами 3.10, 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Проаналізувавши заяву позивача про уточнення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вказана заява за своїм змістом є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2013 між ОСОБА_3 (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Український страховий стандарт» (далі - позивач) було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу № 0111-0405-0018 (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Джилі», державний номерний знак НОМЕР_1.

13.10.2015 близько 14-40 год. у м. Дніпропетровськ ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, на вул. Академія Образцова з боку вул. Воронезької в напрямку вул. Калинової на перехресті з вул. Байкальською скоїв зіткнення з автомобілем марки «Джилі», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, який рухався по вул. Байкальській з боку просп. Правди в напрямку вул. Янтарної. Після зіткнення автомобіль «Джилі», державний номерний знак НОМЕР_1, продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з зустрічним автомобілем марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_7, який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілям були нанесені механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки, а водій автомобіля «Джилі», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_6 та пасажир ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 08.01.2016 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу № 72/67.11.15 від 17.11.2015, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Джилі», державний номерний знак НОМЕР_1, становить 93 120,83 грн.

Позивачем був складений та підписаний страховий акт № 6029 від 16.03.2016, згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Джилі», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 53 376,36 грн.

На підставі сформованого страхового акту № 6029 від 16.03.2016, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 53 376,36 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 468 від 17.03.2016.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6763569.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм та у зв'язку з укладенням Полісу № АІ/6763569 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АІ/6763569, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Відповідач у своєму відзиві проти позову заперечує, зазначаючи суду про те, що позивачем не було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про виплату страхового відшкодування, а тому у відповідача не настав обов'язок його сплати.

Суд не погоджується з даною позицією відповідача, з огляду на наступне.

Позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14.

Відповідно до частини першої статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, право особи є порушеним з моменту завдання їй шкоди внаслідок ДТП та відповідно з цього моменту у особи виникає право на судовий захист порушеного права. Так само, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна, переходить право вимоги матеріального відшкодування до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, тобто на момент переходу прав уже наявне порушене право, яке дозволяє особі звертатись безпосередньо до суду за його захистом.

Крім того, відповідач зазначає суду про те, що 21.04.2016 відповідачем було складено страховий акт по справі № АХА2038285 та прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн, про що було повідомлено позивача листом № 275-16 від 21.04.2016. Однак, в подальшому відповідачу стало відомо про те, що у позивача існує заборгованість перед відповідачем в сумі 5 932,17 грн, а у відповідача є ще одна заява про виплату позивачу, згідно з якою було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 9 354,81 грн.

У зв'язку із вищевикладеним відповідачем було прийнято рішення про зарахування зустрічних однорідних вимог, у зв'язку із чим відповідач направив позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку вих. № 5068/18/ЦВ від 07.06.2016, копія якої наявна у матеріалах справи.

У вказаній заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку вих. № 5068/18/ЦВ від 07.06.2016 відповідач зазначив про те, що проведено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 5 932,17 грн, а зобов'язання відповідача перед позивачем на суму 53 422,64 грн є таким, що не виконане та не припиняється.

21.06.2016 відповідачем було сплачено на користь позивача кошти в сумі 53 422,64 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень № 249 943 від 21.06.2016 на суму 44 067,83 грн та № 249 942 від 21.06.2016 на суму 9 354,81 грн.

В свою чергу позивач не визнає факту зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами на суму 5 932,17 грн, оскільки, на думку позивача, вимоги сторін на вказану суму не є однорідними, а також відповідачем не було надано позивачу документи, необхідні для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування за відповідним страховим випадком.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 Господарського Кодексу України, статтею 602 Цивільного Кодексу України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (Інформаційний лист Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» від 07.04.2008 р. N 01-8/211).

Крім того, відповідно до пунктів 35.1 та 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а" - "ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Судом встановлено, що відповідач в особі ТОВ «Юридична компанія «Ей Лойєрс» звернувся до позивача із претензією № ЕЛ_64 від 23.02.2016 на суму 6 432,17 грн. Відповідно до переліку документів, зазначених у додатку до вказаної претензії, відповідачем було надано позивачу пакет документів, який, згідно із статтею 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є достатнім для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у здійсненні такої виплати.

Згідно з пунктами 36.1 та 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідачем було надано позивачу необхідний пакет документів для прийняття позивачем рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 5 932,17 грн (6 432,17 грн - 500,00 грн - франшиза, встановлена Полісом № АІ/0919458), а позивачем, в свою чергу, не було сплачено страхове відшкодування в строки, передбачені ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд визнає правомірним зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 5 932,17 грн, а відтак зобов'язання між сторонами на вказану суму припинились, що свідчить про відсутність у відповідача перед позивачем заборгованості з виплати страхового відшкодування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 5 932,17 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 07.10.2016.

Суддя О.В. Нечай