КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. Справа№ 911/2127/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Бриль П.О., довіреність №02-Д від 04.01.2016,

відповідача: Сергєєв А.В., довіреність б/н від 20.07.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Гетьман"

на рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2016

у справі №911/2127/16 (суддя Грєхов А.С.)

за позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Малого приватного підприємства "Гетьман"

про стягнення заборгованості у розмірі 15 575, 79 грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Малого приватного підприємства "Гетьман" про стягнення 15 575, 79 грн, з яких: 14 936,33 грн основного боргу, 57,89 грн - 3% річних та 581,57 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.07.2016 у справі №911/2127/16 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Малого приватного підприємства "Гетьман" (08290, Київська область, місто Ірпінь, селище міського типу Гостомель, вулиця Кулішова, будинок 18-Б, ідентифікаційний код: 21635903) на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, місто Київ, вулиця Кирпоноса, будинок 10/8, ідентифікаційний код: 31731838) 14 936,33 грн (чотирнадцять тисяч дев'ятсот тридцять шість гривень тридцять три копійки) основного боргу, 581,57 грн (п'ятсот вісімдесят одна гривня п'ятдесят сім копійок) - 3% річних, інфляційних втрат у сумі 57,89 грн (п'ятдесят сім гривень вісімдесят дев'ять копійок) та 1 378,00 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Мале приватне підприємство "Гетьман" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2016 у справі №911/2127/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначив, що позивачем не доведено факт надання послуг опалення в приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25А, оскільки між сторонами відсутній договір на надання житлово-комунальних послуг. Також скаржник зазначив, що фактичного споживання послуг опалення відповідачем не відбувалось, оскільки нежитлове приміщення №1 групи приміщень №18а за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25А є підвальним приміщенням, що не підключено до мережі централізованого опалення, а також не обладнано приладами централізованого опалення. Крім того, апелянт зазначив, що табуляграми, надані позивачем на підтвердження факту надання відповідачу комунальних послуг не відповідають вимогам законодавства та не підтверджують факт надання послуг опалення саме стосовно приміщення, належного МПП "Гетьман". Також матеріали справи не містять доказів надання (надсилання) позивачем відповідачу рахунків на оплату спожитих послуг протягом заявленого позивачем періоду, що вказує на відсутність належних підстав для сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 14 936, 33 грн. Отже, на думку скаржника, позивач в односторонньому порядку здійснював нарахування заборгованості відповідачу лише на підставі того, що приміщення відповідача знаходиться в будинку, що ним обслуговується, незважаючи на те, що фактичне споживання послуг відповідач не здійснював, а також те, що у відповідача не існувало обладнання для отримання таких послуг.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Малого приватного підприємства "Гетьман" в повному обсязі. Рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2016 у справі №911/2127/16 залишити без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/2127/16 за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства "Гетьман" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2016 апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Гетьман" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 15.09.2016.

15.09.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 06.10.2016.

В судове засідання, яке відбулось 06.10.2016 з'явились представники позивача та відповідача, які надали суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Київської міської ради №24/6240 від 22.09.2011 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва", Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві перейменоване на Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Пунктом 2.1. Статуту Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (далі - Статут) передбачено, що підприємство створено з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Основними напрямками діяльності підприємства, згідно з п. 2.2. Статуту, є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньобудинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів зазначених послуг на користь виробників послуг; здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення; здійснення комплексного обслуговування споживачів, у тому числі - проведення прийому споживачів, нарахування споживачам та збір платежів за спожиті житлово-комунальні послуги на підставі відповідних договорів (доручення, про надання послуг тощо) з виробниками житлово-комунальних послуг (ПАТ "Київенерго", ПАТ "АК "Київводоканал", ПАТ "Київгаз" тощо).

З матеріалів справи вбачається, що Мале приватне підприємство "Гетьман" є власником нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 25, літ. А, загальною площею 91,00 кв.м (далі - нежитлові приміщення) та споживає комунальні послуги, які надає Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Позивач зазначив, що у період з 30.11.2010 по 09.08.2013 відбувалось фактичне споживання комунальних послуг Малим приватним підприємством "Гетьман", що підтверджується табуляграмами, наданими виробниками послуг по факту надання комунальних послуг Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", а також рахунками на оплату виставленими Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до малого приватного підприємства "Гетьман", а саме: рахунки на оплату №3239 від 30.11.2010 на суму 567,90 грн, №6460 від 24.12.2010 на суму 549,22 грн, №348 від 21.01.2011 на суму 1 212,98 грн, №3223 від 17.02.2011 на суму 986,02 грн, №7317 від 25.03.2011 на суму 1 098,78 грн, №9588 від 20.04.2011 на суму 613,60 грн, №12035 від 13.05.2011 на суму 49,56 грн, №29480 від 04.11.2011 на суму 445,68 грн, №34145 від 13.12.2011 на суму 1 891,52 грн, №764 від 10.01.2012 на суму 1 890,98 грн, №6187 від 15.02.2012 на суму 2 652,14 грн, №16195 від 16.03.2012 на суму 2 651,75 грн, №17014 від 30.03.2012 на суму 2 651,75 грн, №34327 від 25.04.2012 на суму 1 325,75 грн, №88292 від 31.10.2012 на суму 1 798,34 грн, №97256 від 30.11.2012 на суму 2 651,74 грн, №102229 від 29.12.2012 на суму 2 651,74 грн, №11504 від 31.01.2013 на суму 2 651,74 грн, №19071 від 28.02.2013 на суму 2 651,74 грн та №23044 від 29.03.2013 на суму 2 651,74 грн, які були оплачені відповідачем частково.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач користується нежитловим приміщенням та фактично споживає і не оплачує у повному обсязі комунальні послуги, які надає позивач. У зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 14 936,33 грн - основного боргу (за період з 30.11.2010 по 09.08.2013), а також 57,89 грн - 3% річних та 581,57 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач посилався на те, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів, які підтверджують факт надання позивачем відповідачу комунальних послуг.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою та другою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з п. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з претензією б/н від 10.05.2016 про сплату заборгованості за спожиті комунальні послуги в розмірі 14 936,33 грн, однак відповіді не отримав.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Пунктом 18 зазначених Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Таким чином, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг, якими він фактично користувався у повному обсязі (аналогічної правової позиції дотримується Вищий Господарський cуд України в постановах у справах: №910/9720/14 від 21.01.2015, №5011-31/17255-2012 від 15.05.2014, №5017/2891/2012 від 15.05.2013, №910/18704/14 від 29.07.2015, №910/6338/14 від 17.08.2015).

Разом з тим, відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно з п. 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

В матеріалах справи відсутні докази відключення відповідача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в установленому порядку.

Натомість позивачем надано до матеріалів справи табуляграми виробників комунальних послуг, що підтверджують надання останніх до належного відповідачу приміщення у спірний період.

Згідно вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено суду відсутності обов'язку щодо оплати фактично спожитих комунальних послуг, а також відсутності заборгованості за спожиті послуги у спірний період.

З огляду на вищенаведене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги є правомірною, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача 581,57 грн - 3% річних та 57,89 грн інфляційних втрат за період з 30.12.2010 по 01.05.2013.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи положення статті 625 Цивільного кодексу України, суд враховує наступне.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу вноситься з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, суд бере до уваги порядок визначення інфляційних втрат, за яким інфляційні нарахування обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

За розрахунком, здійсненим судом, арифметично правильним та нормативно обґрунтованим, розмір інфляційних втрат, за заявлений позивачем період з 30.12.2010 по 01.05.2013, становить 93,47 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Отже, господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог.

Оскільки позивачем інфляційні втрати визначені у розмірі 57,89 грн, то стягненню підлягає саме ця сума.

За розрахунком, здійсненим судом, арифметично правильним та нормативно обґрунтованим розмір 3% річних, нарахованих за період з 30.12.2010 по 01.05.2013, становить 869,76 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Отже, господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог.

Оскільки позивачем 3% річних визначені у розмірі 581,57 грн, то стягненню підлягає саме ця сума.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 14 936,33 грн основного боргу, 581,57 грн - 3 % річних, а також 57,89 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач посилався на те, що в матеріалах справи не міститься жодних доказів, які підтверджують факт надання позивачем комунальних послуг відповідачу. Судом першої інстанції доводи відповідача було спростовано тим, що до матеріалів справи долучено табуляграми, надані виробниками послуг по факту надання комунальних послуг Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", а також рахунки на оплату, що виставлені Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до Малого приватного підприємства "Гетьман". Крім того, судом встановлено, що за виставленими рахунками на оплату, відповідач розрахувався частково, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться банківські виписки по рахунку позивача.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, відповідачем належним чином не спростовані, а тому підлягають задоволенню повністю.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2016 у справі №911/2127/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Малого приватного підприємства "Гетьман" задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Гетьман" на рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2016 у справі №911/2127/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.07.2016 у справі №911/2127/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2127/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран