РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/14027/16

За позовом Комунального підприємства «Водоканал»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджис»

Про стягнення 29 633,78 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Гриценко О.І. представник за довіреністю № 59 від 18.02.16.

Від відповідача: Хашко О.М. представник за довіреністю № б/н від 23.05.16.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Водоканал» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджис» (далі - відповідач) про стягнення 29 633,78 грн. за скид понад договірних об'ємів стічних вод.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.16. порушено провадження у справі № 910/14027/16 та призначено її до розгляду на 20.09.16.

13.09.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

20.09.16. позивачем було подано письмові пояснення по справі.

Відповідачем 20.09.16. через відділ діловодства суду було подано заяву про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні 20.09.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 27.09.16.

26.09.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 27.09.16. відповідачем подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 27.09.16. розгляд справи було відкладено на 12.10.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.16. продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

11.10.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 12.10.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 12.10.16. проти позову заперечував та просив суд застосувати строк позовної давності.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/14027/16.

В судовому засіданні 12.10.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

01.01.10. між позивачем (далі - Водоканал) та відповідачем (далі - Абонент) було укладено Договір № 8983/1 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації (далі - Договір) за умовами якого Водоканал забезпечує Абоненту подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам: вул. Тамбовська, 3.

Виходячи зі змісту укладеного між сторонами договору, останній за своєю природою є договором надання послуг, за умовами якого одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до розділу 2 Договору ( в редакції додаткової угоди № 8 від 10.11.14.) його укладено з 01.01.10. по 31.12.15.

Згідно з п. 1.3 Договору, ліміт використання питної води затверджується Абоненту рішенням виконавчого комітету міської ради Запоріжжя, згідно розрахунку водогосподарського балансу і оформлюється додатком до договору. Ліміт щорічно підлягає перегляду. При цьому на 01 листопада кожного наступного року Абонент надає Водоканалу вищенаведені розрахунки. Водоканал виконує подачу питної води та приймання стічних вод на момент укладення Договору у визначених Договором об'ємах.

Сторонами змінювався об'єм подачі питної води та приймання стічних вод шляхом підписання наступних додаткових угод до Договору з додатками до них: № 1 від 01.01.11., № 4/1 від 01.01.12., № 4 від 15.05.13., № 8 від 29.09.14., № 9 від 09.04.15., № 10 від 14.04.15., № 12 від 24.05.16.

При цьому, згідно додатком № 1 до додаткової угоди № 4 від 15.05.13. до Договору сторони погодили, що об'єм подачі питної води та приймання стічних вод за Договором, зокрема, за червень 2013 року становить: питна вода 24 100 куб.м, стічні води 21 588,78 куб.м.

За скид стічних вод за підсумками місяця понад об'єми, передбачені в п. 1.3 Договору та датках до нього, Абонент зобов'язаний сплатити Водоканалу п'ятикратну вартість послуг за приймання стічних вод по діючим тарифам (п. 6.3 Договору).

В листопаді 2015 року за результатами проведеної перевірки було встановлено, що в червні 2013 року відповідачем було здійснено скид понад договірних об'ємів стічних вод, що є порушенням умов Договору, та зумовило складання акту від 17.11.15. та виставлення відповідачу рахунку № 8983/1 від 17.11.15. на суму 29 633,78 грн. на підставі приписів п. 6.3 Договору. Вказаний рахунок направлено відповідачу 19.11.15. разом із супровідним листом № 11626 від 17.11.15. з проханням оплатити його в місячний термін з дати його отримання.

Відповідач заборгованість в розмірі 29 633,78 грн. за скид понад договірних об'ємів стічних вод за червень 2013 року не сплатив, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідач не заперечує проти того, що ним було здійснено скид стічних вод за вказаний період в об'ємі на 1 768,97 куб.м більше, ніж визначено в додатком № 1 до додаткової угоди № 4 від 15.05.13. до Договору, проте наголошує на тому, що він погодив ліміти використання питної води із Запорізьким регіональним управлінням водних ресурсів в розмірі 56 500,00 куб.м та повідомив позивача про зміни лімітів листом 356 від 26.03.13., а отже відсутній скид понад договірних об'ємів стічних вод.

Як відзначалось судом, в травні 2013 року сторонами шляхом підписання додаткової угоди № 4 від 15.05.13. до Договору, було погоджено об'єм подачі питної води та приймання стічних вод на 2013 рік.

За твердженням позивача, відповідач здійснив скид понад договірних об'ємів стічних вод за період - червень 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що листом № 136 від 19.06.13. позивач звернувся до відповідача з проханням затвердити зміни в розбивці встановленого ліміту водопостачання на 2013 рік, а вже листом № 355 від 26.06.13. звернувся до відповідача з проханням вважати таку розбивку невід'ємною частиною додаткової угоди № 4 від 15.05.13. до Договору.

Ліміт використання питної води затверджується Абоненту рішенням виконавчого комітету міської ради Запоріжжя, згідно розрахунку водогосподарського балансу і оформлюється додатком до договору. Ліміт щорічно підлягає перегляду (п. 1.3 Договору).

За приписами п. 3.2.7а Договору, у разі запланованих змін у діяльності Абонентів, якщо вони ведуть до зміни об'ємів спожитої питної води та скиду стічних вод, Абонент в місячний строк до моменту виникнення змін надає Водоканалу заяву та відповідні документи для одержання додаткових технічних умов та внесення змін у Договір.

При цьому судом враховано, що у відповідності із статтями 651, 652 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 4 ст. 188 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Разом з тим, заява в місячний строк до виникнення змін станом на червень 2013 року відповідачем позивачу не подавалась, додаткова угода про внесення змін в частині зміни договірного об'єму скиду стічних вод на червень 2013 року взагалі не направлялась, зміни в Договір в частині зміни договірного об'єму скиду стічних вод на червень 2013 року сторонами не вносились ні за згодою сторін ні за рішенням суду.

Отже, відповідачем за підсумками місяця червня 2013 року перевищено скид стічних вод понад договірні об'єми на 1 768,97 куб.м.

Пунктом 1.5 «Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», затверджених наказом Держбуду України від 19.02.02. № 37, визначено, що на підставі цих Правил та інструкція про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод в системи каналізації населених пунктів України Водоканали розробляють місцеві Правила приймання стічних вод підприємств у системи каналізації населеного пункту, у яких установлюються допустимі концентрації для кожної забруднюючої речовини, що може скидатися Підприємствами в систему каналізації, а також відображаються місцеві особливості приймання стічних вод Підприємств у міську каналізацію.

Приписами пункту 8.1.2 Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя (затверджені рішенням виконкому Запорізької міської ради № 167 від 29.05.03.) встановлено, що понаддоговірні об'єми стічних вод Підприємств, що надходять до міської каналізації, потребують додаткових витрат матеріальних та енергетичних ресурсів на їх транспортування та очищення. Підприємства зобов'язані сплатити Водоканалу за скид понаднормативних об'ємів стічних вод у п'ятикратному розмірі встановленого тарифу.

«Інструкція про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод в системи каналізації населених пунктів України», затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.02., встановлює єдиний на території України встановлення та стягнення плати за скиди промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів і поширюється на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України.

Згідно з абз. 4 п.2.1 вказаної Інструкції, підприємства сплачують Водоканалу за скид об'ємів стічних вод, які перевищують указані в договорі, у п'ятикратному розмірі встановленого тарифу відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, беручи до уваги положення укладеного між сторонами Договору та наявні у справі докази, суд дійшов висновку про наявність факту перевищення відповідачем скиду стічних вод понад договірні об'єми за підсумками місяця червня 2013 року перевищено а 1 768,97 куб.м, з огляду на що відповідачу було нараховано 29 633,78 грн. за скид стічних вод за підсумками місяця понад об'єми, передбачені Договором.

Як відзначалось судом, відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Проте, за висновками суду, строк позовної давності щодо вимог про стягнення 29 633,78 грн. не сплив з наступних підстав.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За приписами п. 2.2 зазначеної Постанови, за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.07. Верховного Суду України у справі № П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до п. 4.2 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

В листопаді 2015 року за результатами проведеної перевірки було встановлено, що в червні 2013 року відповідачем було здійснено скид понад договірних об'ємів стічних вод, що є порушенням умов Договору, та зумовило складання акту від 17.11.15. та виставлення відповідачу рахунку № 8983/1 від 17.11.15. на суму 29 633,78 грн. на підставі приписів п. 6.3 Договору. Вказаний рахунок направлено відповідачу 19.11.15. разом із супровідним листом № 11626 від 17.11.15. з проханням оплатити його в місячний термін з дати його отримання.

Вказаний рахунок було отримано відповідачем 27.11.15., що підтверджується доданим до позовної заяви рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, отже, відповідач повинен був його оплатити до 27.12.15. включно, внаслідок чого господарський суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогами про стягнення 29 633,78 грн. почав свій перебіг 28.12.15. та станом на день звернення позивача з даним позовом до суду (29.07.16.) не сплинув.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджис» (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, б. 5; ідентифікаційний код 36065256) на користь Комунального підприємства "Водоканал" (69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, будинок 61, ідентифікаційний код 03327121) 29 633 (двадцять дев'ять тисяч шістсот тридцять три) грн. 78 коп. за скид стічних вод понад договірні об'єми та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.10.16.

Суддя Т.М. Ващенко