ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.10.2016р. Справа № 905/1809/16

Господарський суд Донецької області у складі Головуючого судді Мельниченко Ю.С., суддів: Курило Г.Є., Осадчої А.М., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення 204 546 грн. 59 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 15.01.2016р.

від відповідача: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 04.10.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс, м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення заборгованості за договором №66/1-138 від 28.04.2006р. у сумі 204 546 грн. 59 коп.

Ухвалою суду від 02.06.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 14.06.2016р. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 26.07.2016р. з огляду на складність справи, необхідність призначення колегіального розгляду справи, рогзляд справи було відкладено на 23.08.2016р.

За результатами автоматичного визначення складу колегії суддів від 27.07.2016р. по справі №905/1809/16 було призначено судову колегію у складі: Головуючого судді Мельниченко Ю.С., суддів: Уханьової О.О., Левшиної Г.В.

23.08.2016р. у звязку з перебуванням у відпустці судді Уханьової О.О. та судді Г.В.Левшиної, за результатами автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.08.2016р. було призначено колегію складу суду у складі Головуючого судді Мельниченко Ю.С., суддів: Курило Г.Є. та Осадчої А.М. за справою 905/1809/16.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором №66/1-138 від 28.04.2006р. щодо оплати вартості наданих послуг. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 525, 610, 625 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 14.06.2016р., 05.07.2016р., 23.08.2016р. та 04.10.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на укладання з відповідачем договору №66/1-138 від 28.04.2006р. та невиконання останнім своїх зобовязань щодо оплати наданих послуг. Про судове засідання 26.07.2016р. позивач був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про відкладення розгляду справи від 05.07.2016р., однак у засідання суду представника не направив. 25.07.2016р. через електронну пошту господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника ТОВ «ЛАА Транс».

Відповідач про судові засідання 14.06.2016р., 05.07.2016р., 26.07.2016р., 23.08.2016р., 04.10.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать штампи поштових відправлень та повідомлення про вручення рекомендованих листів з відміткою про їх отримання 07.06.2016р., 24.06.2016р., 13.07.2016р., 02.08.2016р. та 31.08.2016р. однак у засідання суду представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. 06.07.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 01.07.2016р. №17/666-1187, за змістом якого позивач в порушення п.3.2 договору №66/1-138 від 28.04.2006р. не надавав відповідачу оригінали рахунків та позивачем був пропущений шестимісячний строк позовної давності, у звязку з чим просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та клопотання №17/680 від 04.07.2016р. про відкладення розгляду справи й продовження розгляду справи на 15 днів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс (далі перевізник) та Відкритим акціонерним товариством Енергомашспецсталь (далі замовник) був укладений договір №66/1-138 від 28.04.2006р. (далі за текстом Договір), предметом якого є регламентування взаємовідносин між перевізником та замовником, які виникають при плануванні, розрахунках та здійсненню міжнародних та внутрішніх (по Україні) автомобільних перевезень вантажів та надання інших послуг повязаних з автомобільним перевезенням вантажу.

21.04.2011р. у звязку з необхідністю приведення діяльності товариства відповідно до вимоги Закону Україні "Про акціонерні товариства" загальними зборами акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" було прийнято рішення про зміну найменування підприємства на Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь" та вказані зміни були зареєстровані державним реєстратором виконавчого комітету Краматорської міської ради Донецької області 28.04.2011р. під №80003178.

Відповідно до п.3.1. договору, оплата за перевезення вантажу здійснюється по узгодженим ставкам-нетто. Ставка-нетто за кожне перевезення вантажу встановлюється заявкою на перевезення або додатковою угодою по факсу.

Відповідно до п.3.2. договору, замовник здійснює належні з замовника по договору платежі не пізніше 10 робочих днів з моменту отримання рахунків на оплату та товарно-транспортних накладних або накладних CMR з відміткою про доставку вантажу. Отримання рахунку підтверджується відміткою в реєстрі фірми агента замовника або іншим письмовим підтвердженням в отриманні рахунку.

Пунктом 3.5. договору визначено, що послуги з перевезення вантажу вважаються виконаними з моменту отримання від замовника на підставі предявленого перевізником рахунку з товарно-транспортною накладною, документа (телексного повідомлення, факсу, електронної пошти, відмітки на реєстрі рахунків та т.п.), який свідчить про виконання перевізником автопослуг, передбачених договором.

Згідно з п. 7.6., договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2007р. Якщо за 3 місяці до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не повідомить іншій стороні в письмовій формі про його припинення, то договір автоматично продовжує свою дію на той же період та на тих саме умовах.

Судом встановлено, що за період з червня по листопад 2015 року Публічне акціонерне товариство Енергомашспецсталь відповідно до умов договору №66/1-138 від 28.04.2006р. надало Товариству з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс наступні заявки на перевезення:

- заявка №1904 на транспортування та виконання послуг від 04.06.2015р.;

- заявка №1912 на транспортування та виконання послуг від 01.07.2015р.;

- заявка №1931 на транспортування та виконання послуг від 20.08.2015р.;

- заявка №1934 на транспортування та виконання послуг від 04.09.2015р.;

- заявка №1936 на транспортування та виконання послуг від 16.11.2015р.

В якості доказів виконання Товариством з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс прийнятих на себе зобовязань за договором №66/1-138 від 28.04.2006р. на загальну суму 234 206 грн. 28 коп. позивач надав наступні акти надання послуг та рахунки на оплату:

- акт надання послуг № 935 від 14.07.2015р. на суму 51 150 грн. 00 коп.;

- рахунок на оплату № 955 від 14.07.2015р. на суму 51 150 грн. 00 коп.;

- акт надання послуг № 944 від 16.07.2015р. на суму 30 672 грн. 10 коп.;

- рахунок на оплату № 964 від 16.07.2015р. на суму 30 672 грн. 10 коп.;

- акт № 1236 від 10.09.2015р. на суму 51 000 грн. 00 коп.;

- рахунок на оплату № 1265 від 10.09.2015р. на суму 51 000 грн. 00 коп.;

- акт № 1302 від 21.09.2015р. на суму 50 500 грн. 00 коп.;

- рахунок на оплату № 1333 від 21.09.2015р. на суму 50 500 грн. 00 коп.;

- акт № 1649 від 26.11.2015р. на суму 50 884 грн. 28 коп.;

- рахунок на оплату № 1686 від 26.11.2015р. на суму 50 884 грн. 28 коп.;

Судом встановлено, що на актах надання послуг № 935 від 14.07.2015р., № 944 від 16.07.2015р. та № 1649 від 26.11.2015р. відсутні підписи повноважних представників сторін та печаток підприємств. Рахунки на оплату не містять жодних відміток, які б свідчили про їх отримання відповідачем.

Крім того, позивачем буди надані наступні накладні CMR (міжнародні товарно-транспортні накладні):

- міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № 116658 від 01.07.2015р.;

- міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № НОМЕР_1 від 03.07.2015р.;

- міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № 113878 від 02.09.2015р.;

- міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № НОМЕР_2 від 10.09.2015р.;

- міжнародна товарно-транспортна накладна CMR № НОМЕР_3 від 17.11.2015р.

Позивачем, також, були надані наступні податкові накладні, складені Товариством з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс за наслідками господарських операцій по договору №66/1-138 від 28.04.2006р.:

- податкова накладна №546 від 14.07.2015р. на суму 51 150 грн. 00 коп.;

- податкова накладна №557 від 16.07.2015р. на суму 30 672 грн. 10 коп.;

- податкова накладна №785 від 10.09.2015р. на суму 51 000 грн. 00 коп.;

- податкова накладна №820 від 21.09.2015р. на суму 50 500 грн. 00 коп.;

- податкова накладна №1103 від 26.11.2015р. на суму 50 884 грн. 28 коп.

В свою чергу, Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь в якості сплати вартості наданих послуг за договором №66/1-138 від 28.04.2006р. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс були перераховані грошові кошти у сумі 35 000 грн. 00 коп. Перерахування проводилось шляхом безготівкового переказу, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- платіжне доручення № 14413 за 07.08.2015р., оплата на суму 10 000 грн. 00 коп.;

- платіжне доручення № 804210 за 07.09.2015р., оплата на суму 25 000 грн. 00 коп.

Дослідивши вказані платіжні доручення суд встановив, що вони містять наступне призначення платежу: «Оплата за транспортные услуги согл.дог. №66/1-138 от 28.04.2006р.», проте зазначені платіжні доручення не мають чіткого визначення за яким саме рахунком по договору №66/1-138 від 28.04.2006р. були здійснені оплати.

У своїх поясненнях №91/12 від 10.06.2016р. позивач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс» зарахувало вищезазначені оплати від відповідача на погашення заборгованості за наступними рахунками-фактурами:

- на погашення заборгованості за рахунком-фактури №947 від 10.07.2015р. 1 584 грн. 98 коп.;

- на погашення заборгованості за рахунком-фактури №7127 від 27.11.2013р. 3 755 грн. 23 коп.;

- на погашення заборгованості за рахунком-фактури №955 від 14.07.2015р. 29 659 грн. 79 коп.

Таким чином, сума заборгованості за рахунком-фактури №955 від 14.07.2015р. складає 21 490 грн. 21 коп.

У своїх поясненнях позивач зазначив, що рахунки на оплату наданих послуг з доданням оригінального екземпляру накладної CMR з відміткою про доставляння вантажу Товариство з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс надсилало на адресу Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь за допомогою курєрської служби «GlobalPost». У підтвердження даного факту позивачем надано експрес накладні курєрського звязку від 18.08.2015р., 25.08.2015р., 22.09.2015р., 29.09.2015р. та 01.12.2015р.

Дослідивши вищезазначені накладні, суд встановив, що в графі «Описание вложимого» зазначено «Документы». Накладні «GlobalPost» не містять відомостей, які б свідчили про пересилання рахунків на оплату та товаро-транспортних накладних або накладних CMR з відміткою про доставку вантажу за договором №66/1-138 від 28.04.2006р. Тобто, докази відсилання зазначених рахунків-фактур разом з товарно-транспортними накладними на адресу відповідача у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс» відсутні.

На підтвердження повторної відправки рахунків-фактури №955 від 14.07.2015р., №964 від 16.07.2015р., №1265 від 10.09.2015р., №1333 від 21.09.2015р., №1686 від 26.11.2015р та міжнародних товарно-транспортних накладних CMR №000353273, №116658, №113878, №, №, позивач надав суду опис вкладення перелічених документів в цінне поштове відправлення від 26.08.2016р. та копію роздруківки результатів відстеження вручення поштового відправлення відповідачу 30.08.2016р. зазначеного листа з додатками.

Відповідно до п.1.7-1 Постанови Пленуму №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» господарському суду необхідно мати на увазі, що питання про те, чи мало місце предявлення кредитором боржникові вимоги про оплату, вирішується не під час прийняття судом позовної заяви, а виключно в процесі вирішення ним спору по суті. Отже, коли господарським судом буде зясовано, що таку вимогу предявлено після початку розгляду ним справи зі спору, повязаного зі стягненням заборгованості, то відповідний позов може бути задоволений, якщо строк виконання грошового зобовязання настав до прийняття рішення по суті справи.

Враховуючи, що відповідачем отримано рахунки-фактур №955 від 14.07.2015р., №964 від 16.07.2015р., №1265 від 10.09.2015р., №1333 від 21.09.2015р., №1686 від 26.11.2015р та міжнародних товарно-транспортних накладних CMR №000353273, №116658, №113878, №, № 30.08.2016р., то граничним строком оплати всіх перелічених рахунків-фактур є 13.09.2016р.

Судом встановлено, що зобовязання з оплати вартості наданих послуг за договором №66/1-138 від 28.04.2006р. відповідачем не виконані повністю, вартість послуг у розмірі 204 546 грн. 59 коп. станом на час розгляду справи не сплачена.

Проаналізувавши укладений сторонами договір №66/1-138 від 28.04.2006р., суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України.

Статтею 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.3. ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» для ухилення від виконання свого обовязку за договором 66/1-138 від 28.04.2006р. стосовно оплати послуг по перевезенню вантажу, як це визначено п. 3.2. договору, не пізніше 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання рахунків на оплату та товарно-транспортних накладних.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Оскільки спір між позивачем та відповідачем виник з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, в якому позивач виступав перевізником, а отримувач вантажу знаходився на території іноземної держави, на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ), що підписана в Женеві 19.05.1956р.

СРСР приєднався до неї 01.08.1983р. і вона стала чинною для нього з 01.06.1986р.

На підставі Постанови Верховної Ради України від 17.09.1992р. "Про приєднання України до Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів" (Віденська конвенція) Україна приєдналася до цієї Конвенції.

Згідно зі ст.4 Конвенції, договір перевезення встановлюється накладною.

Відповідно до ст.9 Конвенції, накладна є доказом умов договору і посвідченням прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається здійснення відповідачем розрахунку з позивачем впродовж вказаного строку до 13.09.2016р. включно, що призвело до порушення відповідачем зобовязання з оплати наданих послуг як боржником, який прострочив виконання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на користь позивача заборгованості за договором №66/1-138 від 28.04.2006р. від 28.04.2006 року у сумі 204 546 грн. 59 коп. обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, отже, такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідач у своєму відзиві посилається на сплив строку позовної давності та просить застосувати його. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про передчасність такого твердження відповідача, з наступних підстав.

Стаття 926 ЦК України, ч.6 ст. 315 ГК України встановлюють, що позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів», Верховна Рада України постановила приєднатися до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві (додається), з таким застереженням: "Відповідно до пункту 1 статті 48 Конвенції Україна не вважає себе зобов'язаною статтею 47 цієї Конвенції".

У вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи частини 1 статті 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, які мають застосовуватись господарським судом з урахуванням частини третьої статті 4 ГПК України, яка встановлює, що якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік. Відлік терміну позовної

давності починається по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

Відповідно до ч.1.ст.9 зазначеної Конвенціі вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відлік терміну позовної давності починається по закінченню тримісячного терміну з дня укладення накладної (CMR).

Стосовно посилання відповідача на відсутність підписів з його сторони на Актах про надання послуг №935 від 14.07.2015р. та №944 від 16.07.2015р., а тому і відсутність підстав стягнення за цими актами заборгованості за договором №66/1-138 від 28.04.2006р. від 28.04.2006 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3.2 Договору замовник здійснює належні з замовника по договору платежі не пізніше 10 робочих днів з моменту отримання рахунків на оплату та товарно-транспортних накладних або накладних CMR з відміткою про доставку вантажу.

Тобто, судом встановлено, що умовами Договору оплата наданих послуг по перевезенню вантажу здійснюється на підставі виставлених рахунків на оплату та товарно-транспортних накладних або накладних CMR з відміткою про доставку вантажу, і не повязана з фактом підписання актів про надання послуг.

Також, відповідачем через канцелярію суду надано клопотання №17/680 від 04.07.2016р. про продовження строку розгляду справи на 15 днів. Згідно з п.3.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року, чи є той чи інший випадок винятковим, вирішує суд з урахуванням конкретних обставин даної справи, в тому числі її складності, кількості учасників судового процесу, значного обсягу доказів, які підлягають збиранню та оцінці, тощо. Судом у задоволенні клопотання відповідача відмовлено, оскільки обставини викладені у клопотанні не є винятковими, розгляд справи неодноразово відкладався, у зв'язку з чим вбачається достатня кількість часу для підготовки заперечень.

У прохальній частині позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс, м. Київ, просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», заборгованість за договором №66/1-138 від 28.04.2006р. у сумі 204 546 грн. 59 коп. Вказана сума зазначена у позовній заяві, як ціна позову. При визначенні розміру судового збору за подання позовної заяви суд виходить з ціни позову зазначеній у прохальній частині позовної заяви.

Статтею 4 Закону України Про судовий збір, нормами якого визначені правові засади справляння судового збору, передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору визначена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1 378 гривень.

Отже, розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 3 068 грн. 20 коп.

Дослідивши платіжне доручення № 504 від 17.05.2016р. на суму 3 069 грн. 00 коп. судом встановлено, що судовий збір сплачений позивачем у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.5.1 та п.5.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Оскільки позивачем не подано відповідного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 00 грн. 80 коп.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ч. 1 ст. 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ч.1 ст.9 Конституції України, ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст.ст.610, 612, 615, 629, 909, 926 Цивільного кодексу України; ч. 1, 7 ст. 193, ч.6 ст.315 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 28, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (, місцезнаходження 84306, Донецька обл., місто Краматорськ, ПАТ "ЕНЕРГОМАШСПЕЦСТАЛЬ") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЛАА Транс (, місцезнаходження - 03134, м.Київ, вул.Симиренка, будинок 36) заборгованість за договором №66/1-138 від 28.04.2006 року в сумі 204 546 грн. 59 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 3 068 грн. 20 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 04.10.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.10.2016р.

Головуючий суддя Ю.С. Мельниченко

Суддя Г.Є. Курило

Суддя А.М. Осадча