ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 р. Справа № 902/715/16

Господарський суд Вінницької області в складі головуючого судді Тісецького С.С., при секретарі судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши в приміщенні суду справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1)

до: Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" (7, 24300, смт. Тростянець, вул. Соборна (Леніна), 14, Вінницька область)

про стягнення 88 686,00 грн.

За участі представників:

позивача: ОСОБА_2, за договором від 25.07.2016 року;

відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ :

19.08.2016 року до господарського суду Вінницької області звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" про стягнення 88 686,00 грн., з яких: 85 000,00 грн. боргу, що виник внаслідок неналежного виконання зобов"язань за договором № 30 від 22.05.2015 року, 1 615,00 грн. інфляційних та 2 071,00 грн. - 3% річних.

Ухвалою від 22.08.2016 року суд порушив провадження у справі №902/715/16 за вищевказаним позовом, та призначив судове засідання на 07.09.2016 року.

Ухвалою суду від 07.09.2016 року розгляд справи відкладено на 03.10.2016 року.

В судове засідання 03.10.2016 року з"явився представник позивача.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, відзиву та витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 14.09.2016р. за № 137.

Відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні представником позивача подано заяву б/н від 03.10.2016 року (вх.№ 06-52/9040/16 від 03.10.2016 року), в якій він відмовляється від позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно ч. 4, ч. 6 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 78 ГПК України, відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом. У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Враховуючи викладене, суд оглянувши подану заяву, дійшов висновку прийняти відмову позивача від позову в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 615,00 грн. інфляційних та 2 071,00 грн. - 3% річних та припинити провадження у справі в цій частині.

Таким чином, предметом позову є стягнення з відповідача 85 000,00 грн. боргу за договором № 30 від 22.05.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в частині стягнення з відповідача 85 000,00 грн. боргу.

Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, суд з'ясував наступне.

22.05.2015 року між Державним підприємством "Тростянецький спиртовий завод" (замовник) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (підрядник) укладено договір № 30.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а підрядник забезпечує в межах кошторисної документації та умов Договору виконання робіт з поточного ремонту кімнат для приїжджих ДП "Тростянецький спиртовий завод".

Виконання робіт з поточного ремонту здійснюється Підрядником за адресою: АДРЕСА_2 (п. 1.2 договору).

Виконання робіт з поточного ремонту здійснюється підрядником відповідно до затвердженої кошторисної документації у кількості та за цінами, що визначені протоколом узгодження договірної ціни (додаток № 1) у відповідності із договірною ціною на виконання робіт з поточного ремонту (додаток №2), а замовник зобов"язується прийняти та оплатити виконані роботи з поточного ремонту (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, ціна цього договору є динамічною та відповідно до протоколу узгодження договірної ціни робіт з поточного ремонту (додаток № 1), договірної ціни на виконання робіт з поточного ремонту (Додаток № 2) складає 85 000,00 грн.

Відповідно до п. 7.3 договору, розрахунки за виконані роботи проводяться замовником в безготівковому порядку, на підставі підписаного акту приймання виконаних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт/та витрат (форма № КБ-3) за відповідним розділом протягом п'яти робочих днів з моменту їх підписання.

Договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов'язань за цим Договором (п. 9.1 договору).

Відповідно до протоколу погодження договірної ціни, замовником та підрядником погоджено розмір договірної ціни в розмірі 85 000,00 грн., з яких: прямі витрати - 70 494,01 грн., загальновиробничі витрати - 11 909,95 грн., кошторисний прибуток - 2 596,04 грн.

Відповідно до договірної ціни на будівництво - поточний ремонт кімнат для приїжджих ДП "Тростянецький спиртовий завод", що здійснюється у 2015 році визначено найменування витрат та їх вартість станом на 22.05.2015 року.

На виконання умов договору № 30 від 22.05.2015 року, фізична особа - підприємець ОСОБА_3 здійснив роботи з поточного ремонту кімнат для приїжджих ДП "Тростянецький спиртовий завод" на загальну суму 85 000,00 грн., що стверджується обопільно підписаним актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2015 року від 24.09.2015 року.

Відповідач за проведені ремонтні роботи не розрахувався, в зв"язку з чим заборгував ФОП ОСОБА_3 85 000,00 грн, що стверджується обопільно підписаним актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.10.2015 року.

01.02.2016 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (кредитор), фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) та Державним підприємством "Тростянецький спиртовий завод" укладено договір про заміну кредитора №1.

Відповідно до п. 1.1 Договору, кредитор відступає новому кредитору право вимоги на одержання від ДП "Тростянецький спиртовий завод" 85000 грн заборгованості за виконані роботи по договору № 30 від 22.05.2015р., укладеному між кредитором та ДП "Тростянецький спиртовий завод" та актом приймання виконаних робіт від 24.09.2015 р.

Договір набирає чинності з дня його укладення і діє до 31 грудня 2016р (п. 4.1 договору).

З метою досудового урегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензіями № 1 від 14.03.2016р та № 2 від 14.04.2016р. з вимогою сплатити суму заборгованості в розмірі 85 000,00 грн.

Відповідач відповіді на претензії не надав, заборгованість не погасив.

На день подання позову та розгляду справи у суді, заборгованість відповідача перед позивачем становить 85 000,00 грн.

Наведене стверджується поясненнями представника позивача, названими вище матеріалами справи та відсутністю будь-яких заперечень відповідача щодо заявленого позову.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

В силу п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 Цивільного кодексу України вказує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.ст. 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК України).

В силу ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Як встановлено судом, між Державним підприємством "Тростянецький спиртовий завод" (замовник) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (підрядник) укладено договір № 30 від 22.05.2015 року.

На виконання умов договору № 30 від 22.05.2015 року, фізична особа - підприємець ОСОБА_3 здійснив роботи з поточного ремонту кімнат для приїжджих ДП "Тростянецький спиртовий завод" на загальну суму 85 000,00 грн.

Відповідач за проведені ремонтні роботи не розрахувався, в зв'язку з чим заборгував ФОП ОСОБА_3 85 000,00 грн.

В подальшому, між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (кредитор), фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) та Державним підприємством "Тростянецький спиртовий завод" укладено договір про заміну кредитора №1 від 01.02.2016 року, предметом якого є відступлення права вимоги на одержання від відповідача 85 000,00 грн заборгованості за виконані роботи по договору № 30 від 22.05.2015р., укладеному між ФОП ОСОБА_3 та ДП "Тростянецький спиртовий завод".

Доказів сплати заборгованості в розмірі 85 000,00 грн. відповідачем не надано.

Зважаючи на наведені приписи законодавства та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Обґрунтованість та правомірність заявлених вимог підтверджуються наданими та дослідженими судом письмовими доказами наявними у матеріалах справи.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2,6 ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21 лютого 2013 року, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Пунктом 6.5 вказаної вище постанови визначено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 6 даного Закону, адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В підтвердження надання та оплати послуг адвоката, позивачем подано наступні документи: договір про надання правової допомоги б/н від 25.07.2016 року, який укладений між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2; акт прийому-передачі правової допомоги від 25.07.2016 року; квитанцію б/н від 06.09.2016 року на суму 7500,00 грн.; платіжні доручення із призначенням платежу: в рахунок договору про надання правової допомоги від 25.07.2016 року, а саме: № 58 від 26.07.2016 року на суму 1 300,00 грн., № 76 від 06.09.2016 року на суму 6 200,00 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2, видане на підставі рішення Вінницької обласної КДКА № 8 від 24.09.2012 року.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги те, що судом прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних та задоволено позов в частині стягнення боргу, суд приходить до висновку про покладення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. та 7 500,00 грн. - відшкодування витрат на оплату послуг адвоката - на відповідача, згідно вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-2 - 4-4, 22, 32-34, 43, 49, 78, 80 (п. 4 ч.1), 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" (7, 24300, смт. Тростянець, вул. Соборна (Леніна), 14, Вінницька область) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 85 000,00 грн. боргу, 1 378,00 грн. відшкодування витрат пов"язаних зі сплатою судового збору, 7 500,00 грн. відшкодування витрат на оплату послуг адвоката.

3. Прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення з відповідача 1 615,00 грн. інфляційних втрат, 2 071,00 грн. - 3% річних та припинити провадження у справі в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10 жовтня 2016 р.

Суддя Тісецький С.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 -відповідачу - 24300, Вінницька область, смт. Тростянець, вул. Соборна (Леніна), 14.