РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016№910/12260/16

За позовом Державної організації (установа, заклад) Інститут металофізики ім.

Г.В.Курдюмова Національної академії наук України

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 212 108, 19 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Бевз В.П. за довіреністю № 61-402 від 27.06.2016 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна організація (установа, заклад) Інститут металофізики ім. Г.В.Курдюмова Національної академії наук України (далі - позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з урахуванням пені та штрафу в сумі 212 108,19 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов Договорів не здійснює оплату орендної плати та не відшкодовує витрати з утримання орендованого майна, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем. Враховуючи зазначене, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2016 порушено провадження у справі № 910/12260/16, її розгляд призначено на 27.07.2016 р.

27.07.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про уточнення позовних вимог, в яких позивач фактично деталізував викладені у позовній заяві вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в сумі 143 958,12 грн., заборгованість за електроенергію в сумі 43 368,44 грн., заборгованість з відшкодування податку на землю в сумі 9 471,89 грн., заборгованість за водопостачання в сумі 255,62 грн., заборгованість по експлуатаційним витратам в сумі 45,63 грн., пеню в сумі 12 129,33 грн., штраф в сумі 2 879,16 грн., а всього 212 108,19 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.07.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 17.08.2016.

16.08.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 17.08.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, поштове відправлення, в якому на адресу відповідача було скеровано копію ухвали про відкладення розгляду справи від 27.07.2016, було повернуто органом поштового зв'язку на адресу господарського суду з відміткою «Адресат погиб».

Враховуючи вищевикладені обставини, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення даного спору, ухвалою господарського суду міста Києва від 17.08.2016 в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору у справі № 910/12260/16 на п'ятнадцять днів, витребувано у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві відомості щодо ОСОБА_2, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 12.09.2016.

09.09.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшла запитувана судом інформація, відповідно до змісту якої відомостей щодо актового запису про смерть відносно ОСОБА_2 за період з 01.01.2009 до теперішнього часу по місту Києву не виявлено.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.09.2016Ю на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 28.09.2016.

27.09.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 28.09.2016 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 28.09.2016 не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 28.09.2016 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2014 між позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) було укладено Договір оренди № 49/14-К нерухомого майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансі Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова НАН України (далі - Договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно: приміщення площею 289,16 м.кв. та обладнання: верстат кругло-шліфувальн. 3Б12, інвентарний № 1041728а, верстат плоско-шліфув. 3Е711, інвентарний № 1041568а, верстат ток.гв. ІК62, інвентарний № 1040002а, верстат ток.гв. 16К20, інвентарний № 10410094, верстат наст.сверл. 2А106, інвентарний № 1040023а, верстат радіальн.-серл. МАS, інвентарний №1040071, верстат радіальн.-сверл., інвентарний № 1040326, розміщене за адресою АДРЕСА_2, на 1, 2 поверсі авто виробничого корпусу, що перебуває на балансі Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова НАН України, вартість якого визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 30.11.2013 р. і становить за незалежною оцінкою станом на 25.12.2013 873 651,00 грн.

Згідно з п. 1.2. Договору майно передається для розміщення виробництва.

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.95 № 768 зі змінами (далі - методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - за грудень 2013, січень та лютий 2014 11 066,15 грн. та 203,60 грн. за обладнання. Орендна плата за перший місяць оренди - березень 2014, визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень 2014. Крім орендної плати Орендар сплачує Орендодавцю по розрахункам Орендодавця: відшкодування комунальних платежів, відшкодування податку на землю, витрати на утримання будинку та прилеглої території, інші витрати за Договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю.

Нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному законодавством (п. 3.2. Договору оренди).

За умовами п. 5.4. Договору оренди Орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що орендна плата перераховується Орендарем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

На виконання умов Договору позивач передав відповідачу в оренду передбачене у п. 1.1. Договору майно, що підтверджується актом прийому-передачі від 14.04.2014.

Крім того, 14.04.2014 між позивачем (Балансоутримувач) та відповідачем (Орендар) було укладено Договір № 59/14-в про відшкодування витрат Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова НАН України на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - Договір про відшкодування витрат), згідно з п. 1.1. якого Балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 289,16 м.кв., а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Орендодавцем за цим Договором.

Згідно з п. 2.1.1. Договору про відшкодування витрат Балансоутримувач зобов'язався забезпечити виконання всього комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території, та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, у тому числі Орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями. Розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень будівлі залежить від складу робіт і послуг, які надаються Балансоутримувачу житлового-експлуатаційними, ремонтно-будівельними організаціями та іншими суб'єктами господарювання, і визначається розрахунком щомісячних платежів (кошторисом витрат) за обслуговування та ремонт будівлі, комунальні та інші послуги Баласноутримувача.

Пунктом 2.2.3. Договору про відшкодування витрат передбачено, що Орендар зобов'язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, отримати рахунки та внести плату на рахунок Балансоутримувача (або організації, що обслуговує будівлю), за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, за комунальні послуги а також відшкодувати податок на землю.

У період дії Договорів між сторонами були підписані Акти про надання-використання послуг від 10.12.2015 на суму 53 505,97 грн., від 15.11.2015 на суму 26 997,00 грн., від 15.09.2015 на суму 27 720,94 грн., від 15.06.2015 на суму 30 426,27 грн., від 15.05.2015 на суму 30 344,56 грн., від 15.04.2015 на суму 30 877,46 грн., від 15.10.2015 на суму 26 761,67 грн., від 15.07.2015 на суму 28 738,16 грн., від 16.03.2015 на суму 30 292,29 грн., від 16.02.2015 на суму 25 067,49 грн., від 15.01.2015 на суму 23 392,64 грн., від 15.12.2014 на суму 21 825,89 грн., від 14.11.2014 на суму 21 048,40 грн., від 15.10.2014 на суму 19 432,61 грн., від 15.09.2014 на суму 18 545,90 грн., від 15.08.2014 на суму 18 121,05 грн., від 15.07.2014 на суму 19 063,21 грн., від 16.06.2014 на суму 18 863,68 грн., від 15.05.2014 на суму 19 187,03 грн., від 15.04.2014 на суму 18 810,68 грн., від 15.03.2014 на суму 16 173,29 грн.

Згідно доводів позивача, не спростованих відповідачем, для оплати орендної плати позивач виставив відповідачу рахунки № 406 від 31.03.2016 на суму 244,32 грн., № 404 від 31.03.2016 на суму 23 578,10 грн., № 537 від 29.04.2016 на суму 23 578,10 грн., № 592 від 29.04.2016 на суму 244,32 грн., № 1687 від 16.11.2015 на суму 22 952,23 грн., № 1642 від 16.11.2015 на суму 244,32 грн., № 1782 від 10.12.2015 на суму 488,64 грн., № 1948 від 10.12.2015 на суму 46 822,54 грн., № 49 від 31.01.2016 на суму 244,32 грн., № 153 від 31.01.2016 на суму 23 739,04 грн., №308 від 29.02.2016 на суму 244,32 грн., № 247 від 29.02.2016 на суму 23 578,10 грн., а всього на суму 165 958,35 грн., які відповідачем оплачені частково в сумі 7 000,00 грн.

Крім того, для сплати електроенергії позивач виставив відповідачу рахунки № 286 від 29.02.2016 на суму 6 115,76 грн., № 447 від 31.03.2016 на суму 2 458,04 грн., № 656 від 29.04.2016 на суму 3 882,66 грн., № 1448 від 15.09.2015 на суму 3 526,62 грн., № 1587 від 15.10.2015 на суму 2 044,52 грн., № 1175 від 15.07.2015 на суму 4 251,00 грн., № 1310 від 14.08.2015 на суму 3 283,24 грн., № 790 від 15.05.2015 на суму 6 330,00 грн., № 939 від 15.06.2015 на суму 5 400,00 грн., № 1725 від 16.11.2015 на суму 2 582,16 грн., № 1904 від 10.12.2015 на суму 3 456,96 грн., № 87 від 31.01.2016 на суму 4 545,84 грн., № 997 від 16.05.2014 на суму 2 366,94 грн., № 1208 від 15.07.2014 на суму 2 411,23 грн., № 311 від 16.02.2015 на суму 7 136,85 грн., № 642 від 15.04.2015 на суму 9 877,50 грн., які відповідачем оплачені частково в сумі 22 000,23 грн.

Також, для оплати послуг з водопостачання позивач виставив відповідачу рахунок № 1816 від 10.12.2015 на суму 255,62 грн., для оплати експлуатаційних витрат - рахунок 1865 від 10.12.2015 на суму 45,63 грн. та для оплати податку за землю - рахунки № 200 від 29.02.2016 на суму 1 454,06 грн., № 357 від 31.03.2016 на суму 1 454,06 грн., № 588 від 29.04.2016 на суму 1 454,06 грн., № 1639 від 16.11.2015 на суму 1 218,29 грн., № 1775 від 10.12.2015 на суму 2 436,58 грн., № 47 від 31.01.2016 на суму 1 454,84 грн.

Оскільки відповідач належним чином не виконував взяті на себе договірні зобов'язання, за ним утворилась заборгованість по орендній платі в сумі 143 958,12 грн., по електроенергії в сумі 43 368,44 грн., з відшкодування податку на землю в сумі 9 471,89 грн., за водопостачання в сумі 255,62 грн., з експлуатаційних витрат в сумі 45,63 грн.

Направлені позивачем претензії про погашення боргу відповідачем залишені без задоволення.

Зважаючи на те, що відповідач допустив порушення взятих на себе зобов'язань, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір № 49/14-К від 14.04.2014 за своєю правовою природою є договором оренди.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 283 Цивільного кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

В силу ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (частина 4 статті 286 Господарського кодексу України).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що орендна плата перераховується Орендарем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Крім того, як зазначалось судом вище, між сторонами був укладений Договір № 59/14-в від 14.04.2014 про відшкодування витрат Інституту металофізики ім. Г.В. Курдюмова НАН України на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Пунктом 2.2.3. Договору про відшкодування витрат передбачено, що Орендар зобов'язується не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, отримати рахунки та внести плату на рахунок Балансоутримувача (або організації, що обслуговує будівлю), за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, за комунальні послуги а також відшкодувати податок на землю.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач в обумовлені строки не сплатив позивачеві повністю вартість орендної плати та не відшкодував позивачу витрати на утримання орендованого нерухомого майна, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді у розмірі 143 958,12 грн. по орендній платі, 43 368,44 грн. по електроенергії, 9 471,89 грн. з відшкодування податку на землю, 255,62 грн. за водопостачання, 45,63 грн. за експлуатаційні витрати, має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 12 129,33 грн. та штрафу в сумі 2 879,16 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Поняттям «штраф» та «пеня» дано визначення частинах 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 3.7. Договору оренди, орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь Орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Пунктом 3.8. Договору передбачено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 2% від суми заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 12 129,33 грн. та штрафу в сумі 2 879,16 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (02152, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державної організації (установа, заклад) Інститут металофізики ім. Г.В.Курдюмова Національної академії наук України (03142, місто Київ, бульвар Академіка Вернадського, будинок 36; ) заборгованість по орендній платі в сумі 143 958 (сто сорок три тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 12 коп., заборгованість за електроенергію в сумі 43 368 (сорок три тисячі триста шістдесят вісім) грн. 44 коп., заборгованість з відшкодування податку на землю в сумі 9 471 (дев'ять тисяч чотириста сімдесят одну) грн. 89 коп., заборгованість за водопостачання в сумі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. 62 коп., заборгованість з експлуатаційних витрат в сумі 45 (сорок п'ять) грн. 63 коп., пеню в сумі 12 129 (дванадцять тисяч сто двадцять дев'ять) грн. 33 коп., штраф в сумі 2 879 (дві тисячі вісімсот сімдесят дев'ять) грн. 16 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 3 181 (три тисячі сто вісімдесят одну) грн. 63 коп.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення 10.10.2016

Суддя М.Є. Літвінова