донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

03.10.2016 справа №913/820/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від31.08.2016 р. (підписано 02.09.2016 р.)
у справі№ 913/820/16 (суддя Ворожцов А.Г.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства "Теплосервіс Станично-Луганського району", смт. Станиця Луганська, Луганська область
простягнення 996 178,82 грн.
В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (Позивач) із позовом Комунального підприємства "Теплосервіс Станично-Луганського району", смт. Станиця Луганська, Луганська область (Відповідач) про стягнення пені в розмірі 292 580,34 грн., 3% річних в сумі 30 568,51 грн. та інфляційних втрат в сумі 673 026,97 грн. за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 2230/14-БО-20 від 24.12.2013р.

Рішенням господарського суду Луганської області від 31.08.2016 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 673 026,97 грн. інфляційних, 30 568,51 грн. 3% річних та 18 042,58 грн. пені.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права, без дослідження всіх істотних обставин справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України, а також стягнення пені на період дії для відповідача форс-мажорних обставин (проведення АТО).

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2013 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу природного газу купівлі-продажу природного газу № 2230/14-БО-20 (далі Договір), відповідно до умов якого позивач зобовязався передати у власність відповідача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

Відповідно до п. 6.1., 6.3. Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. В платіжних дорученнях відповідач повинен обовязково зазначати номер Договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності у відповідача заборгованості за Договором позивач має право зарахувати кошти, що надійшли від відповідача, як погашення заборгованості за газ, поставлений за Договором в минулі періоди, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до договору, а саме: №1 від 31.01.2014 р., №2 від 28.04.2014 р., №3 від 23.05.2014 р., №4 від 30.09.2014 р., № 5 від 28.11.2014 р., та № 6 від 30.12.2014 р. щодо обсягів постачання газу, його ціни, тощо.

Позивачем на виконання умов договору протягом січня-грудня 2014 року поставлено природний газ на загальну суму 5 161 839,66 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 21-27) та не заперечується сторонами.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався повністю в сумі 5 161 839,66 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою про операції та довідкою про сальдо (а.с. 28-29), але здійснював платежі частинами та несвоєчасно, що сторонами не оспорюється.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору й вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У звязку з простроченням виконання відповідачем свого зобовязання по оплаті поставленого природного газу позивачем нарахована пеня в сумі 292 580,34 грн. за період з 15.02.2014 р. по 13.05.2015 р. на підставі п. 7.2. Договору.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору сторони встановили, що у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 18 042,58 грн. за період з 15.02.2014 р. по 30.04.2014 р. за наступних підстав.

Частиною 4 ст. 219 ГК України визначено, що сторони зобовязання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобовязання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Згідно зі ст. 218 ГК України встановлено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобовязань виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п.п. 8.1, 8.4 Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків по Договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Сторони зобовязані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом 14-ти днів з моменту їх виникнення надати відповідні підтверджуючі документи.

Відповідно до ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати" з урахуванням змін внесених за пунктом 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" зазначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини та видають сертифікат про відповідні обставини.

Відповідач звернувся за підтвердженням настання форс-мажорних обставин до уповноваженого органу, у звязку з чим Київською торгово-промисловою палатою видано Сертифікат № 4471 про форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили) від 16.06.2015р.

Зазначеним сертифікатом встановлений факт наявності з 01.05.2014р. для Комунального підприємства "Теплосервіс Станично-Луганського району" обставин непереборної сили, що унеможливлюють виконання зобовязань підприємства за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р. № 13/2857-БО-20 в зазначений термін, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, оголошена та неоголошена війна, акти тероризму. Також в сертифікаті було зазначено про неможливість встановлення строку закінчення дій обставин непереборної сили на момент видачі сертифікату.

Як вбачається зі змісту Сертифікату під час здійснення відповідних висновків, палатою був здійснений аналіз норм чинного законодавства, які підтверджують факт проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, яка на цей час триває.

Отже з огляду на умови п. 8.1 спірного Договору та існування форс-мажорних обставин, внаслідок яких відповідачем були порушені зобов'язання щодо своєчасної оплати за Договором, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення пені в сумі 18 042,58 грн. за період з 15.02.2014р. по 30.04.2014 р. (до засвідчення факту настання форс-мажорних обставин).

Крім того позивачем заявлено до стягнення інфляційні в розмірі 673 026,97 грн. та 3% річних в сумі 30 568,51 грн. за період з 15.02.2014р. по 13.05.2015р.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 30 568,51 грн. за період з 15.02.2014р. по 13.05.2015р. судова колегія вважає його вірним.

Разом з тим, судова колегія не погоджується із розрахунком інфляційних, оскільки згідно п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розрахунок інфляційних втрат позивача таким вимогам не відповідає, зокрема, оскільки розрахунок проводився з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць, в якому виник обовязок оплати та без урахування часткових оплат, залишку суми боргу на останнє число місяця, за який нараховується інфляція.

Перерахувавши розмір інфляційних втрат в межах заявленого позивачем спірного періоду на підставі ст. 625 ЦК України та п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", судова колегія вважає таким, що підлягає стягненню розмір інфляційних втрат в сумі 384 344,91 грн., який складає суми інфляційних по актам прийому-передачі природного газу в межах заявлених позовних вимог за періоди: квітень 2014р., травень-листопад 2014р., червень-листопад 2014 р., січень 2015р., лютий-квітень 2015 р. відповідно кожному акту.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції не дослідив обґрунтованість наданого позивачем розрахунку інфляційних, стягнувши завищену суму цієї складової відповідальності за порушення грошового зобовязання.

Доводи відповідача про те, що оскільки Сертифікатом № 4471 про форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили) від 16.06.2015р. Київської ТПП встановлений факт наявності з 01.05.2014р. для КП "Теплосервіс Станично-Луганського району" обставин непереборної сили, що унеможливлюють виконання зобовязань підприємства за спірним Договором, а отже він має бути звільнений від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у вигляді нарахування 3% річних та інфляційних, судовою колегією судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Виходячи із положень норми ст. 625 ЦК України, відповідальність за прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки чинне законодавство не повязує наявність або відсутність вини боржника в порушенні грошового зобовязання із настанням наслідків, що передбачені ст. 625 ЦК України, доводи відповідача про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України на період дії для останнього форс-мажорних обставин (проведення АТО) є необґрунтованими.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 року у справі № 913/820/16 через неповне зясування обставин, що мають значення для справи підлягає скасуванню в частині стягнутих з відповідача інфляційних, а також розподілу судових витрат.

В скасованій частині слід прийняти нове рішення, яким з відповідача на користь позивача слід стягнути 384 344,91 грн. інфляційних, в задоволенні решти вимог в цій частині слід відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 року у справі № 913/820/16 слід залишити без змін.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви слід покласти на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, у звязку з чим з стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 6 494,34 грн., з позивача на користь відповідача стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4 763,25 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплосервіс Станично-Луганського району", смт. Станиця Луганська, Луганська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 року у справі № 913/820/16 скасувати в частині стягнення інфляційних, а також в частині розподілу судових витрат.

В скасованій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Комунального підприємства "Теплосервіс Станично-Луганського району", смт. Станиця Луганська, Луганська область про стягнення інфляційних задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Теплосервіс Станично-Луганського району" (93601, Луганська область, смт. Станиця Луганська, кв. Молодіжний, буд. 10-Б, код 35259450) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 384 344,91 грн. інфляційних, 6 494,34 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до Комунального підприємства "Теплосервіс Станично-Луганського району", смт. Станиця Луганська, Луганська область про стягнення решти суми інфляційних втрат відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 31.08.2016 року у справі № 913/820/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) на користь Комунального підприємства "Теплосервіс Станично-Луганського району" (93601, Луганська область, смт. Станиця Луганська, кв. Молодіжний, буд. 10-Б, код 35259450) 4 763,25 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим.

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС