КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа№ 910/13244/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 10.10.2016

розглядаючи апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області на ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2016

у справі №910/13244/16 (суддя Отрош І.М.)

за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства "Київське лісове господарство"

до 1) Київської обласної державної адміністрації

2) Обухівської районної державної адміністрації Київської області

3) товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудресурси"

4) садового товариства "Круг"

про визнання недійсними розпоряджень, договорів оренди, державних актів на право власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/13244/16 позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/13244/16 скасувати, а справу направити до господарського суду міста Києва для вирішення питання про порушення провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник стверджує, що оскаржувану ухвалу місцевим господарським судом прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою від 19.09.2016 Київським апеляційним господарським судом поновлено заступнику прокурора Київської області строк на подання апеляційної скарги, прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/13244/16 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

27 вересня 2016 року ТОВ "Київбудресурси" (відповідач-3) на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-3 просить апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/13244/16 - без змін.

Ухвалою від 28.09.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В. відкладено розгляд справи №910/13244/16 до 10.10.2016.

10 жовтня 2016 року ДП "Київське лісове господарство" (позивач-2), через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано клопотання про розгляд справи без участі представника підприємства.

Прокурор та представник Кабінету Міністрів України в судовому засіданні надали свої пояснення та підтримали доводи, які викладені в апеляційній скарзі. Просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/13244/16 скасувати, а справу направити на розгляд до господарського суду міста Києва.

Представник відповідача-3 брав участь у судовому засіданні, надав пояснення, заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/13244/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області - без задоволення.

Представники відповідачів-1,-2,-4 та ДП "Київське лісове господарство" в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 ГПК України, не скористались. Враховуючи клопотання позивача-2 про розгляд справи без участі представника ДП "Київське лісове господарство", а також те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги. Приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка представників сторін без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені ст. 102 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та справу без участі представників позивача-2 та відповідачів-1,-2,-4.

Відповідно до статті 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви.

Згідно з нормами статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали позовної заяви та перевіривши матеріали апеляційної скарги, заслухавши пояснення і доводи представника прокурора, позивача та відповідача-3, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства "Київське лісове господарство" з вимогами до Київської обласної державної адміністрації, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудресурси" та Садового товариства "Круг" про визнання недійсними розпоряджень, договорів оренди, державних актів на право власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок.

Так, в позовній заяві прокурор просить суд першої інстанції :

1)визнати недійсними розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 19.10.2004 № 741, № 743;

2)визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.02.2008 № 164 та від 05.06.2008 № 898-901;

3)визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,0 га, яка знаходиться в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, від 25.10.2004 № 7084 та договір оренди земельної ділянки площею 9,8 га, яка знаходиться в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, від 25.10.2004 № 7085;

4)визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва.

5)витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудресурси" на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства "Київське лісове господарство" земельні ділянки загальною площею 14,8 га з цільовим призначенням як землі лісового фонду вартістю 152144 грн., які розташовані на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.07.2016 у справі №910/13244/16 позовну заяву із доданими до неї матеріалами першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства "Київське лісове господарство" повернуто без розгляду на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При прийнятті оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд дійшов висновку, що ДП «Київське лісове господарство» не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб'єктом владних повноважень, а тому, підстави для здійснення прокурором представництва відсутні. Також зазначено, що прокурором не чітко визначено предмет та підстави позову, оскільки земельні ділянки не можуть одночасно бути передані Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство». Крім цього, вказано, що апелянтом не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а саме сплачено 7794,16 грн. замість 184178,16 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано, а також на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суд повертає позовну заяву, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога.

Позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником, відповідно до ст. 54 ГПК України.

Так, ст.121 Конституції України передбачено, що на прокуратуру покладено обов'язок представництва інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

За змістом ч.ч. 1- 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави (ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України визначає, що прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

Також відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин.

В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Крім цього, апелянтом зазначено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, при поданні зазначеної вище позовної заяви до суду першої інстанції, прокурор звернувся в інтересах держави в особі двох позивачів: Кабінет Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство».

Згідно із положеннями ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, вирішення питань державного управління у сфері, зокрема, охорони навколишнього природного середовища та природокористування.

До основних повноважень Кабінету Міністрів України згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» у сфері охорони навколишнього природного середовища належить здійснення в межах своїх повноважень державного управління у сфері охорони та раціонального використання землі, її надр, водних ресурсів, рослинного і тваринного світу, інших природних ресурсів.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених Земельним кодексом.

Статті 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє Український народ загалом або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності.

Також згідно з ч. 2, 3 ст. 1, ч. 1, 2 ст. 7 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

З огляду на викладені вище норми, прокуратура Київської області звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як органу державної влади, уповноваженого державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення.

Таким чином, підстав для повернення позовної заяви в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України у суду не було.

Що стосується представництва інтересів держави в особі ДП «Київське лісове господарство» слід зазначити, що одним із видів підприємств, передбачених ст. 63 Господарського кодексу України, що діють в Україні, є державне підприємство, що діє на основі державної власності.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 73 Господарського кодексу України найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова «державне підприємство». При цьому, господарським кодексом України не визначено поняття «державна компанія» як окрема організаційно-правова форма господарювання.

Слід також зазначити, що прокурором в позовній заяві вказано обставини, на яких ґрунтуються вимоги та надано докази, що підтверджують викладені у заяві обставини. Так, Кабінет Міністрів України є уповноваженим державою органом щодо розпорядження власністю українського народу - землями лісогосподарського призначення державної форми власності, а ДП «Київське лісове господарство» є постійним користувачем цих земель на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування та відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України.

Відповідно до п. 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 суд не вправі повернути позовну заяву на підставі п. 3 ч. 1 ст.63 ГПК України з мотиву неподання документів, що є доказами, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

Враховуючи, що у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з цивільним позовом про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, прокурором правомірно подано вказаний позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства "Київське лісове господарство" як позивачів.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для повернення позовної заяви без розгляду відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Стосовно повернення судом першої інстанції позовної заяви на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 мінімальної заробітної плати, а за подання позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, першим заступником прокурора Київської області до позовної заяви додано платіжне доручення № 872 від 17.05.2016 на суму 7794,16 грн., як доказ сплати судового збору.

З яких 4 немайнові вимоги в сумі 5512,00 грн. (1378,00х4), а саме: 1.визнання недійсними розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 19.10.2004 № 741, № 743; 2.визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 07.02.2008 № 164 та від 05.06.2008 №898-901; 3.визнання недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,0 га, яка знаходиться в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, від 25.10.2004 № 7084 та договір оренди земельної ділянки площею 9,8 га, яка знаходиться в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, від 25.10.2004 № 7085; 4.визнання недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва. Та за майнову вимогу - 2282,16 грн., а саме просить витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудресурси" на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства "Київське лісове господарство" земельні ділянки загальною площею 14,8 га з цільовим призначенням як землі лісового фонду вартістю 152144 грн., які розташовані на території Української міської ради Обухівського району Київської області.

Судом першої інстанції зазначено, що апелянт повинен був сплати 181896,00 грн. за заявлені 132 позовні вимоги немайнового характеру та 2282,16 грн. за подання позовної вимоги майнового характеру, що всього складає до сплати - 184178,16 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком господарського суду міста Києва з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК).

Таким чином, вимоги прокурора про витребування з незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Київбудресурси" на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства "Київське лісове господарство" земельних ділянок загальною площею 14,8 га з цільовим призначенням як землі лісового фонду вартістю 152144 грн. є вимогою майнового характеру.

Так, доказом вартості вказаних земельних ділянок, які прокурор просить витребувати, може бути вартість, визначена відповідно до нормативно-грошової оцінки (згідно з листом управління Держгеокадастру в Обухівському районі від 01.02.2016 № 05/1-13), яка становить у загальному розмірі 152144 грн. 00 коп., про що зазначає прокурор у позовній заяві, у зв'язку з чим розмір судового збору за подання вказаної вимоги майнового характеру становить 2282 грн. 16 коп.

Стосовно позовної вимоги про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва, то суд першої інстанції зазначає, що це є вимогою немайнового характеру у кількості 123 позовних вимог.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суд не погоджується з таким висновком першої інстанції та зазначає, що господарським судом міста Києва невірно поділено вимогу про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення індивідуального садівництва на 123 вимоги немайнового характеру, оскільки зазначені земельні ділянки становлять собою єдиний лісовий масив.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Одним із основних засад судочинства, визначених ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для повернення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи а також неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/13244/16 про повернення позовної заяви першого заступника прокурора Київської області прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню на розгляд до господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області на ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/13244/16 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 25.07.2016 у справі №910/13244/16 скасувати.

3. Матеріали справи №910/13244/16 передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім