КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа№ 910/27384/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Дідиченко М.А.

Коршун Н.М.

при секретарі Романовій Ю.М.

представники сторін:

позивача: Петриченко А.І. за довіреністю б/н від 16.10.2015;

відповідача 1: Носенко Т.С. за довіреністю б/н від 05.07.2016;

відповідача 2: Вабіщевич Г.В. за довіреністю б/н від 25.09.2015;

третьої особи 1: не з'явився;

третьої особи 2: не з'явився;

третьої особи 3: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2015 року

у справі № 910/27384/15 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

до 1.Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ Капітал"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 - Національна комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (третя особа 1), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа 2) та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Петрокоммерц - Україна" - Гулей Олександр Іванович (третя особа 3).

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Спільне українсько-німецьке підприємство "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ Капітал" про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги (договір цесії) від 24.07.2015 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Спільне українсько-німецьке підприємство "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2015 року у справі № 910/27384/15 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки при його винесенні судом не з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, судом не досліджено та не надано правової оцінки всім доводам позивача, залишено поза увагою норми матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенні цієї справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 року (колегія суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., судів Кропивної Л.В., Чорної Л.В.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 10.02.2016 року о 12:00.

03.02.2016 відповідач 2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

09.02.2016 відповідач 1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

09.02.2016 позивач подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

09.02.2016 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 24.02.2016 року.

24.02.2016 року за результатами повторного автоматизованого розподілу справ, у зв'язку з перебуванням головуючого судді - Смірнової Л.Г., на лікарняному, справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мартюк А.І., Мальченко А.О.

24.02.2016 позивачем подано клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

29.02.2016 року за результатами протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, у зв'язку з перебування судді - Мартюк А.І. на лікарняному, справу передано на розгляд колегії суддів - головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Зубець Л.П. та призначено розгляд справи на 06.04.2016 року.

04.04.2016 позивачем подано клопотання про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Петрокоммерц - Україна" - Гулея Олександра Івановича.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 27.04.2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.04.2016, у зв'язку з тим, що суддя Зубець Л.П. знаходиться у відпустці, справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя -Жук Г.А., судді - Мартюк А.І.. Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 18.05.2016.

11.05.2016 позивачем подано клопотання про витребування у відповідачів оригіналу спірного договору.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.05.2016 справу № 910/27384/15, у зв'язку із перебуванням головуючого судді Жук Г.А,, передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено на 04.07.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/27384/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

04.07.2016 представником відповідача 2 подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку зі зміною представника і необхідністю ознайомитись із матеріалами справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 відкладено розгляд справи на 18.07.2016, залучено до участі у справі третіх осіб.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/27384/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Дідиченко М.А., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

18.07.2016 відповідач 1 подав письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

18.07.2016 третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав письмові пояснення, у яких підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

18.07.2016 Представник відповідача 2 подав клопотання про відкладення розгляду у справи у зв'язку із тим, що внаслідок технічної затримки початку судового засідання представник має бути в іншому судовому засіданні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 розгляд справи відкладено на 25.07.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/27384/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Дідиченко М.А., Кропивної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

25.07.2016 представником відповідача 2 подано письмові заперечення проти письмових пояснень відповідача 1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1.

25.07.2016 представником позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/12294/16, у якій ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал" оскаржує наказ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання нікчем Договору про відступлення права вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 розгляд справи відкладено на 12.09.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.09.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/27384/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Дідиченко М.А., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 розгляд справи відкладено на 03.10.2016.

Треті особи явку представників у судове засідання не забезпечили, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників третіх осіб.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у скарзі, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу позивача, просив її задовольнити.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

29.11.2011 між відповідачем 1 - ПАТ "Банк "Петрокоммерц-Україна", як Банком, та позивачем - Спільним українсько-німецьким підприємством "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, як Позичальником, було укладено кредитний договір № 041-11-11 (з усіма додатковими угодами до кредитного договору) за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в розмірі, що не перевищує суму кредиту в порядку та на умовах, які встановлені у розділі І та Розділі ІІ договору, а Позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути Банку отриманий кредит, а також сплатити відповідні проценти і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені в договорі. Сума кредиту за вказаним договором складає 895 000 доларів США. (том 1 а.с.134-154)

Також 29.11.2011 між відповідачем 1 - ПАТ "Банк "Петрокоммерц-Україна", як Банком, та позивачем - Спільним українсько-німецьким підприємством "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, як Позичальником, було укладено кредитний договір № 043-11-11 (з усіма додатковими угодами до кредитного договору) за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в розмірі, що не перевищує суму кредиту в порядку та на умовах, які встановлені у розділі І та Розділі ІІ договору, а Позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути Банку отриманий кредит, а також сплатити відповідні проценти і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені в договорі. Сума кредиту за вказаним договором складає 27 018 658 російських рублів (відповідно до Додаткової угоди №1 від 31.07.2012) (том 1 а.с.156-177).

24.07.2015 між відповідачем - ПАТ "Банк "Петрокоммерц-Україна", як цедентом, та відповідачем 2 - ТОВ "Фінансова компанія "Централ Капітал", як цесіонарієм, було укладено договір відступлення прав вимоги (договір цесії), у тому числі за кредитними договорами № 041-11-11 та № 043-11-11 від 29.11.2011 р. (далі - Договір цесії) (том 1 а.с.190-200).

Відповідно до п. 1.1. Договору цесії цедент передає (відступає) цесіонарію свої права вимоги до боржників, у тому числі до Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (боржник 4) за кредитними договорами № 041-11-11 від 29.11.2011 р. та № 043-11-11 від 29.11.2011 р., а цесііонарій набуває приймає (набуває) права вимоги за основними договорами та зобов'язується сплатити ціну прав вимоги за цим договором.

Підпунктом 1.2 Договору цесії визначено, що за основними договорами відступаються наступні права:

- право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредитів відповідно до основних договорів;

- право вимоги сплати процентів за користування кредитами в розмірі, встановленому основним договором, нарахованих та несплачених станом на дату відступлення;

- право вимоги сплати комісій та інших обов'язкових платежів у розмірі, встановленому основними договором, нарахованих та несплачених станом на дату відступлення;

- право вимоги сплати неустойки (пені. штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками зобов'язань за основним договором.

Право вимоги за зобов'язаннями боржників, визначеними основними договорами, в іноземній валюті, відступаються в розмірі еквівалентному національній валюті за офіційним курсом НБУ на день укладення даного договору.

Згідно з п.п. 3.1.4. п. 3.1. Договору цесії, за домовленістю сторін ціна прав вимоги за цим договором на дату укладання договору, відносно Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі товариства з обмеженою відповідальністю становить 20 809 437,81 грн.

Умовами п. 6.2 Договору цесії визначено, що цей договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

На виконання умов Договору цесії відповідач 2 сплатив відповідачу 1 грошові кошти в розмірі 20 809 437,81 грн., що підтверджується копією різновалютного меморіального ордеру №31747952 від 27.08.2015 (том 1 а.с.97). Згідно пояснень відповідача 1 вказана сума дорівнює фактичній заборгованості позивача за обома кредитними договорами (том 1 а.с.96).

Позивач, як на підставу позовних вимог, посилається на те, що він є боржником у зобов'язанні, право вимоги за яким відступлено згідно спірного договору. Відповідач 2, як фінансова установа, згідно статуту має право на здійснення наступних послуг: поручительств, позик, послуг з факторингу, гарантій, фінансових кредитів за рахунок власних коштів, послуг з фінансового лізингу, залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов'язанням щодо наступного їх повернення. Разом з тим, договір про здійснення кредитування згідно з визначенням наданим у п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є договором фінансового кредиту, тобто іншою фінансовою послугою не вказаною у статуті товариства, крім того відповідач 2 не має право укладати договори про відступлення права вимоги, оскільки має право укладати виключно договори факторингу.

Таким чином, позивач вважає, що укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2 договір цесії, за яким відповідач отримав права вимоги, вчинений за межами правосуб'єктності останнього та з порушенням вимог чинного законодавства в частині встановлених обмежень для фінансових установ, оскільки відповідач 2, як фінансова установа, зобов'язана займатись виключно наданням фінансових послуг, зазначених в його додатку та Свідоцтві про реєстрацію фінансової установи, тому просить визнати недійсним договір відступлення прав вимоги від 24.07.2015 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокомерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал".

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору відступлення прав вимоги (договору цесії).

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Можливість зміни кредитора у зобов'язанні на іншу особу передбачена статтею 512 ЦК України. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 вказаної статті, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Однак зобов'язання по сплаті коштів за виконані роботи нерозривно не пов'язані з особою кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Тобто заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов'язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, адже внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов'язанні, а не заміна сторони в договорі, а відтак первісний кредитор продовжує залишатися зобов'язаною особою за основним договором за відсутності доказів переведення боргу.

Згідно ч. 1 ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Крім учасників правочину (сторін за договором), позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Обов'язковими умовами визнання договору недійсним є наявність у позивача певного суб'єктивного права (охоронюваного інтересу) - об'єкту судового захисту, порушення у зв'язку з укладенням відповідного договору таких прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі, та належність обраного способу судового захисту. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

З аналізу наведених норм вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище боржника і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди боржника, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Відповідно до ст.ст. 42, 43 Господарського кодексу України (далі - ГК України) (п.п.1, 2, 3) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Особливості здійснення окремих видів підприємницької діяльності встановлюються законодавчими актами. Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

Статтею 6 ГК України встановлені загальні принципи господарювання: свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв'язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави.

Стаття 14 ГК України визначає порядок ліцензування, патентування та квотування у господарській діяльності, який є засобом державного регулювання у сфері господарювання, спрямованим на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів, виходячи з конституційного права кожного на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, а також принципів господарювання, встановлених у статті 6 цього Кодексу. Відносини, пов'язані з ліцензуванням видів господарської діяльності, регулюються законом.

Відповідно до ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. Особливості здійснення окремих видів підприємництва встановлюються законодавчими актами. Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

Відповідно до частини першої статті 72 ГК України підприємства в Україні здійснюють свою діяльність відповідно до вимог статей 62-71 цього Кодексу, якщо інше щодо підприємств окремих видів не передбачено цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Так, згідно із частиною третьою статті 62 Господарського кодексу України підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту. Частиною четвертою статті 57 цього Кодексу встановлено, що статут суб'єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування і місцезнаходження, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб'єкта господарювання, а також інші відомості, пов'язані з особливостями організаційної форми суб'єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

Крім того, згідно із частиною першою статті 207 вищезазначеного Кодексу господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Цивільний кодекс України закріплює універсальну правоздатність юридичної особи - здатність мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа.

Поряд з цим статтею 91 ЦК України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 1 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що господарські товариства можуть займатися будь-якою підприємницькою діяльністю, яка не суперечить законодавству України.

Враховуючи вищевикладене підприємство здійснює свою господарську діяльність відповідно до його мети і предмету діяльності, вказаними у статуті. Водночас можливе виникнення інших прав та обов'язків, прямо не передбачених статутом, але при умові, якщо вони не суперечать чинному законодавству і цілям діяльності цього підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону; фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

За визначенням термінів, які вживаються у вказаному Законі:

- фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент (п. 3 ст. 1);

- фінансові активи - кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів (п. 4 ст. 1);

- фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ст. 1).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, за спірним договором відступлення прав вимоги відбулася заміна особи у зобов'язанні, яке виникло з кредитного договору, а не сторін кредитного договору; при укладанні договору щодо відступлення прав вимоги, відповідач 2 не здійснює діяльності з надання фінансового кредиту, оскільки не надає коштів у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Крім того умовами оспорюваного договору (п.п. 2, 3, 7) визначений розмір простроченої заборгованості за якою переходить право вимоги.

Враховуючи викладене, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що доводи позивача щодо відсутності у статуті відповідача 2 такого виду фінансових послуг, як надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, не свідчить про суперечність договору відступлення прав вимоги (договору цесії) за кредитними договорами актам цивільного законодавства та не підтверджує його укладення за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Окрім цього, умовами пунктів 2.2.5 кредитних договорів № 041-11-11 від 29.11.2011 р. та № 043-11-11 від 29.11.2011 р. було передбачено право банку відступати свої права, що виникли з договору чи у зв'язку з договором іншим особам та повідомляти такій особі інформацію про позичальника і його діяльність та передавати документи, що стосуються позичальника і його діяльності.

Отже, оскільки, кредитні договори № 041-11-11 від 29.11.2011 р. та № 043-11-11 від 29.11.2011 р., укладені між позивачем та відповідачем 1, містять умови про допустимість заміни кредитора без згоди боржника в зобов'язанні, що виникає на підставі цього договору, і положення Цивільного кодексу України також не передбачають обов'язкової згоди боржника на заміну кредитора в основному зобов'язанні, позивач не є стороною спірного договору, а відтак не є особою, право якої порушене укладенням зазначеного правочину між відповідачами.

При цьому, як вбачається зі змісту спірного договору, на момент його укладення останній не суперечив чинному законодавству та моральним засадам суспільства, був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, і договір виконаний відповідачами.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги (договір цесії) від 24.07.2015 р., який укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк Петрокомерц-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ капітал", задоволенню не підлягають, оскільки відсутні визначені законом підстави для визнання договору недійсним з тих підстав, про які зазначає позивач.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2015 у справі № 910/27384/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства "Марком" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2015 у справі № 910/27384/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/27384/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді М.А. Дідиченко

Н.М. Коршун