ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2016 р. Справа № 909/373/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство « Пуків Агро», № 189 від 29.07.2016р. (вх. № 01-05/3892/16).

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2016р.

у справі № 909/373/16, суддя Матуляк П.Я.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство « Пуків Агро», с.Пуків Рогатинського району;

до відповідача: Рогатинської районної державної адміністрації, м.Рогатин;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фермерське господарство "Романа Матусяка", с.Пуків Рогатинського ;

про: визнання поновленим і продовженим терміну дії договору оренди землі від 03.03.15; визнання укладеною додаткової угоди до даного договору; зобов"язання представника органу виконавчої влади підписати додаткову угоду та визнання незаконним та скасування розпорядження Рогатинської районної державної адміністрації №87 від 29.02.16.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2016р. у справі №909/373/16 у задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ""Пуків Агро" до Рогатинської районної державної адміністрації про визнання поновленим і продовженим терміну дії Договору оренди землі від 03.03.2015 р., укладений між орендарем ТОВ СП Пуків Агро та орендодавцем - Рогатинською районною державною адміністрацією; визнання укладеною Додаткову угоду до Договору оренди землі від 03.03.2015 р. між орендарем ТОВ СП Пуків Агро та орендодавцем - Рогатинською районною державною адміністрацією, та визнання недійсним та скасування розпорядження Рогатинської районної державної адміністрації №87 від 29.02.2016 року Про надання в оренду фермерському господарству Романа Матусяка невитребуваних (нерозподілених земельних часток (паїв) по Пуківській сільській раді - відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2016р. у справі №909/373/16, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 189 від 29.07.2016р. (вх. № 01-05/3892/16), в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області у даній справі скасувати, з підстав порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповного зясування фактичних обставин, що мають значення у даній справі та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі скаржник стверджує, що на момент звернення позивача до відповідача із клопотанням про поновлення договору оренди землі, позивач не знав про зменшення площі земельної ділянки. Скаржник також стверджує, що на дату укладення договору на невитребувані паї між позивачем та третьою особою, ще діяв договір між позивачем та відповідачем. Крім того, апелянт також зазначає, що належним чином виконував умови договору оренди; дотримувався строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, а відповідач не надіслав у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк та уклав договір з іншим орендарем, керуючись ст. 91 ГПК України.

Згідно автоматичного розподілу справ КП Документообіг господарських судів, 09.08.2016р. справу за № 909/373/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Малех І.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.08.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Пуків Агро» прийнято до провадження та справу призначено до розгляду на 29.08.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.08.2016р. розгляд справи відкладався до 26.09.2016р., з підстав викладених у даній ухвалі.

В судове засідання 26.09.2016 року прибув представник третьої особи.

Представники третьої особи в судовому засіданні надали пояснення по суті спору, просили рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Позивач та відповідач участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 26.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вирішила, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що розпорядженням Рогатинської державної адміністрації №43 від 09.02.15 передано в оренду товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству Пуків Агро невитребувані земельні частки(паї) загальною площею 98,0828 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами населеного пункту с.Пуків Пуківської сільської ради терміном на один рік; зобовязано товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Пуків Агро укласти з Рогатинською державною адміністрацією договір оренди землі та подати на реєстрацію у виконком Пуківської сільської ради.

На підставі зазначеного розпорядження між Рогатинською державною адміністрацією (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством Пуків Агро(орендар) 03.03.15 укладено договір оренди невитребуваних земельних частко(паїв), зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Пуківської сільської ради за №3 від 03.03.15.

Відповідно до п.4.1 даного договору він укладений терміном на один рік, але не більше ніж до отримання власниками паїв державних актів на право власності на земельну ділянку. Договір набуває чинності з моменту реєстрації в Пуківській сільській раді.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що враховуючи набрання чинності та дату реєстрації договору 03.03.15, термін дії договору до 03.03.16.

Позивач звернувся до Рогатинської державної адміністрації 24.12.15 з листом-повідомленням №399 щодо поновлення договору оренди невитребуваних земельних частко(паїв) від 03.03.15, до якого додав проект додаткової угоди. Факт отримання відповідачем зазначеного листа підтверджується відміткою Рогатинської державної адміністрації на цьому листі.

Відповіді на зазначений лист позивачем не отримано, однак 29.02.16 за №87 Рогатинською державною адміністрацією прийнято розпорядження про передачу в оренду фермерському господарству Романа Матусяка невитребуваних земельних часток(паїв) загальною площею 50,8748 га, які розташовані за межами населеного пункту с.Пуків Пуківської сільської ради терміном на один рік.

Як встановлено судом, між Рогатинською районною державною адміністрацією та Фермерським господарством Романа Матусяк 01 березня 2016 року на підставі вищезазначеного розпорядження укладено договір оренди не витребуваних земельних часток(паїв), які розміщені за межами пункту с. Пуків Пуківської сільської ради загальною площею 50,8748 га(рілля) для товарного сільськогосподарського виробництва строком на один рік.

Даний розмір орендованої земельної ділянки затверджувався рішенням сесії Пуківської сільської ради від 16 лютого 2016 року та є додатком до рішення, яким визначено список власників земельних паїв, які померли, а право власності не переоформлене.

Згідно довідки Пуківської сільської ради №165 від 18.07.16 станом на 16.02.16 загальна площа невитребуваних часток(паїв) становить 50,8748га.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 4 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Порядок, умови і правові конструкції поновлення договору оренди землі унормовані у статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України, слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", відбувається за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Незважаючи на формальне визначення договору, який орендар має укласти на новий строк, як додаткової угоди до договору, строк якого закінчився, фактично це буде новий договір, оскільки його умови можуть бути змінені за згодою сторін, і у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Таким чином, при продовженні договору оренди землі у спосіб реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, незмінними стовідсотково будуть залишатися лише сторони договору оренди землі (з урахуванням положень про правонаступництво), розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Інші ж умови можуть змінюватися.

Поновлення договору оренди земельної ділянки у такий спосіб можливе виключно за інших рівних умов з іншими особами-претендентами на право оренди цієї земельної ділянки.

Другою правовою конструкцією є так звана пролонгація договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі (частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

У цьому випадку також передбачено укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, яке здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності), що є новелою порівняно з редакцією норми до 12.03.2011 р.

Пролонгація відбувається автоматично, проте в силу приписів частин 7-9 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у місячний строк обов'язково має бути укладена додаткова угода, яка засвідчує юридичний факт поновлення договору. Наведене є підставою для висновку про застосування до обох правових конструкцій поновлення договору оренди землі частини третьої наведеної норми, відповідно до якої орендар має надіслати проект додаткової угоди орендодавцеві, і, оскільки про пролонгацію може бути остаточно відомо лише через місяць після закінчення строку дії договору, надіслати у цьому випадку проект про продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах після спливу цього місячного строку і відмови у місячний строк укласти відповідну саме частині шостій статті 33 Закону України "Про оренду землі" додаткову угоду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи підтверджують, що позивач звертався з проектом додаткового договору до закінчення строку дії договору (коли автоматичної пролонгації ще не відбулось) і в якому просив поновити строк договору у передбаченому вище законодавством порядку, проте не надано будь-яких доказів того, що відповідачем у місячний термін, що передбачено ч.1 ст.33 Закону України "Про оренду землі", було розглянуто звернення товариства та повідомлено про результат розгляду або здійснено будь-які дії, що свідчать про повідомлення про заперечення проти поновлення договору оренди або запропоновано змінити істотні умови договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи (зокрема, довідки Пуківської сільської ради №165 від 18.07.16 та поданих третьою особою копій договорів оренди та свідоцтв про право на спадщину ), місцевим господарським судом правомірно встановлено факт зміни меж спірної земельної ділянки, водночас, аналіз позовних вимог та поданої позивачем додаткової угоди у співвідношенні до умов самого Договору надає можливість зробити висновок, що позивач запропонував у цій додатковій угоді умови договору в частині того ж розміру земельної ділянки, який був передбачений умовами договору оренди від 03.03.15.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" інформація про межі земельної ділянки є істотною умовою договору. Зміна такої умови договору тягне за собою наслідки, передбачені ч. 10 ст. 33 цього Закону, якою установлено, що у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

З врахуванням того, що в даному випадку відбулась зміна меж земельних ділянок, яка була предметом договору оренди від 03.03.15, та визначений п.4.1 спірного договору термін його дії (не більше ніж до отримання власниками паїв державних актів на право власності на земельну ділянку), враховуючи, що значна частина невитребуваних земельних часток (паїв), які були предметом договору оренди від 03.03.15, переоформлені громадянами, з якими Фермерське господарство Романа Матусяка уклало відповідні договори оренди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищенаведені обставини унеможливлюють пролонгацію укладеного раніше договору у порядку, передбаченому ч.ч. 1, 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки такі зміни мають наслідком укладання договору оренди земельних ділянок із дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (правова позиція Верховного Суду України у справі № 911/1707/15, постанова від 25.05.2016).

До того ж, як вірно зауважено місцевим господарським судом, твердження позивача про те, що на момент його звернення до відповідача щодо поновлення договору оренди розмір земельної ділянки був незмінним, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами ( зокрема, копією договорів оренди б/н від 10.12.15 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ЕКІ №997168 та ЕКІ №997170).

Щодо позовної вимоги позивача про визнання недійсним розпорядження Рогатинської районної державної адміністрації №87 від 29.02.2016 року Про надання в оренду фермерському господарстві Романа Матусяка не витребуваних (нерозподілених земельних часток (паїв) по Пуківській сільській раді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. п. 1, 2 роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 26.01.2000р. № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Крім того, згідно ст.ст. 6, 13, 21, 36, 41, 43, 50 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" питання щодо розпорядження землями державної власності підлягає вирішенню відповідною місцевою державною адміністрацією, голова якої в межах своїх повноважень видає розпорядження, які в передбачених законом випадках можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Зі змісту частини першої статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що скаржник не надав належних доказів для скасування оспорюваного розпорядження. Окрім цього доводи позивача, що оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем у той час, коли ще діяв договір оренди землі від 03.03.15 є безпідставними, оскільки предметом зазначеного розпорядження є інша, ніж передбачена договором оренди землі від 03.03.15, земельна ділянка, і спосіб її передачі в оренду визначається ч.10ст.33 Закону України "Про оренду землі".

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає відмову в позові повністю правомірною, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Скаржник не надав доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні місцевого господарського суду у даній справі.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2016р. в справі за номером 909/373/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство « Пуків Агро», № 189 від 29.07.2016р. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 30.09.2016 року

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Костів Т.С.

Суддя Малех І.Б.