РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016Справа №910/14794/16

За позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняховського

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал Київ»

про стягнення 42 620,20 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Дибець О.Ю. - за довіреністю №182/3056 від 27.07.2016 року; Свистільник І.А. - за довіреністю №182/2097 від 31.05.2016 року;

від відповідача: Кукуруза Н.П. - за довіреністю №5 від 12.09.2016 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний університет оборони України імені Івана Черняховського звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал Київ» про стягнення 42 620,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманих послуг від позивача згідно умов Договору №69/3/15 про надання спортивно-оздоровчих послуг від 01.11.2015 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 38 200,00 грн. - заборгованості за надані спортивно-оздоровчі послуги, 4 420,20 грн. - пені, 1 378,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2016 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 14.09.2016 року.

14.09.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 14.09.2016 року оголошено перерву до 28.09.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 28.09.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 28.09.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2015 року між Національним університетом оборони України імені Івана Черняховського (далі по тексту - позивач, виконавець, університет) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал Київ» (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено Договір №69/3/15 про надання спортивно-оздоровчих послуг (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Виконавець надає можливість Замовнику проводити навчально- тренувальні заняття з футболу для дітей віком до 16 років в залі спортивних ігор спортивного комплексу, що перебуває в оперативному управлінні університету (будівля № 29/1).

Відповідно до п.п. б) п.2.2. Договору, замовник зобов'язаний у встановлені Договором строки вносити плату за послуги на підставі акта наданих послуг.

Згідно з пунктами 3.3. та 3.4. Договору, вартість послуг визначається за 1 годину надання послуг і встановлюється в розмірі 400 грн. 00 коп. з групи осіб, які займаються. Акт наданих послуг підписується Сторонами після отримання спортивно-оздоровчих послуг.

Відповідно до п. 3.5. Договору, кошти перераховуються на р/р 7210 виконавця вид 1.2.20. або вносяться в касу університету по квитанції касового ордера у порядку, визначеному наказом начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського № 188 від 7 вересня 2015 року, а саме до 15 числа місяця наступного за місяцем в якому отримані спортивно- оздоровчі послуги.

Суд зазначає, що на виконання умов Договору позивачем надані спортивно-оздоровчі послуги за лютий 2016 року на суму 25 800,00 грн. та за березень 2016 року на суму 12 400,00 грн. (на загальну суму 38 200,00 грн.), складено Акти надання спортивно-оздоровчих послуг за лютий та березень 2016 року, та направлені цінним листом з описом на адресу Відповідача (докази направлення містяться в матеріалах справи). Однак, Відповідач усупереч п. 3.5 Договору, оплату за надані послуги на підставі актів наданих послуг не здійснив, підписані акти не повернув, заперечення на них не надав, в зв'язку з чим суд дійшов до висновку, що послуги є такі, що прийняті відповідачем в повному обсязі на суму 38 200,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості отриманих послуг від позивача, відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з їх сплати в розмірі 38 200,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу послуги за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не в повному обсязі сплатив на користь позивача вартість отриманих послуг, та має перед позивачем заборгованість з їх сплати в розмірі 116 945,16 грн.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відзив відповідача на позовну заяву не приймається судом в якості належного та допустимого доказу та спростовується наявними в матеріалах справи документами та чинним законодавством.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині 38 200,00 грн. - заборгованості за надані спортивно-оздоровчі послуги, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився порушення зобов'язання, а тому позивач, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 4 420,00 грн.

Згідно з п. 4.2. Договору, за недотримання строків оплати, зазначених в пункті 3.5 Договору, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в розмірі 4 420,00 грн. нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал Київ» (01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 16, офіс 402; ) на користь Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (03049, м. Київ, Проспект Повітрофлотський, буд. 28; ) 38 200 (тридцять вісім тисяч двісті) грн. 00 коп. - заборгованості за надані спортивно-оздоровчі послуги, 4 420 (чотири тисячі чотириста двадцять) грн. 20 коп. - пені, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 10.10.2016 року.