ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.10.2016 Справа № 905/2312/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В.

при секретарі судового засідання Степаненко Д.І.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Маріупольської міської ради, м. Маріуполь

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Маріупольська міська рада, м. Маріуполь, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь про звільнення самовільної зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан шляхом демонтажу торгівельного трейлеру «Щирий кум».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в ході перевірки додержання вимог земельного законодавства України був встановлений факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови Маріупольської міської ради, яка розташована по АДРЕСА_1, площею 0,00095 га.

Представник позивача в судове засідання 03.10.2016р. не з'явився, 30.09.2016р. на електронну адресу господарського суду Донецької області надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі на 10.10.2016р. У попередніх судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом в строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів. Як вбачається з матеріалів справи, строк розгляду спору спливає 03.10.2016 р. Жодною із сторін клопотань, передбачених ст. 69 ГПК України щодо продовження строку розгляду справи не надходило. У суду відсутня процесуальна можливість без клопотання сторони самостійно продовжувати двохмісячний строк розгляду спору.

У зв'язку з викладеним та з метою недопущення порушення судом процесуальних строків розгляду спору, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, своєї позиції до відома суду не довів та не надав витребуваних документів, хоча про судові засідання повідомлявся належним чином шляхом своєчасного надсилання ухвали за адресою місцезнаходження, визначеною за матеріалами справи та відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, достовірність яких (відомостей) презюмується ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", що підтверджується залученим до матеріалів справи поштовим конвертом, який було повернуто до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін у світлі приписів ст. ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Маріупольської міської ради № 5/31-5221 від 14.04.2009р. затверджено Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Маріуполі.

Пунктом 2.1. вказаного Порядку визначено, що забезпечення здійснення самоврядного контролю за дотриманням вимог законодавства щодо раціонального використання та охорони земель покладено на відділ регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради.

Відповідно до п. 2.4. вказаного Порядку самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється зокрема, шляхом проведення перевірок законності використання земельних ділянок власниками землі та землекористувачами та виконання вимог земельного законодавства.

16.03.2016р. спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради був складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, зі змісту якого вбачається, що фізичною особою-підприємцем самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_1 під розміщення торгівельного трейлеру «Щирий кум» загальною площею 0,00095 га, що є порушенням вимог ст.ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України.

За результатами проведеної перевірки, відповідача було зобов'язано усунути виявлені порушення в десятиденний строк, про що свідчить вказівка (попередження) №61/2016 від 16.03.2016р.

12.04.2016р. спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради повторно проведено перевірку земельної ділянки, розташованої в Лівобережному районі м. Маріуполя за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якої встановлено, що відповідачем попередження від 16.03.2016р. не виконано, за вказаною адресою відповідач продовжує використовувати земельну ділянку під розміщення торгівельного трейлеру «Щирий кум». Зазначене стало підставою для звернення Маріупольської міської ради до господарського суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування, прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок відноситься до повноважень міської ради.

Стаття 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Згідно п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, вказані в ст.126 ЗК України, зокрема, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою державним актом на право постійного користування, а право оренди земельної ділянки - договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Пунктом 3.1 Постанови №6 від 17.05.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" встановлено, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Таким чином, відповідно до наведених вимог закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у цієї особи на час прийняття судом рішення таких документів є самовільним зайняттям вказаної земельної ділянки.

Виходячи з матеріалів справи, в діях відповідача вбачається самовільне зайняття ним земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1, площею 0,00095 га.

В матеріалах справи відсутні рішення позивача про передачу відповідачу у власність спірної земельної ділянки або надання її у користування (оренду), в матеріалах справи відсутні вчинені відповідачем правочини щодо спірної земельної ділянки. Спірна земельна ділянка використовується відповідачем самовільно, з порушенням земельного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачем не надано суду документів, що підтверджують його право на користування спірною земельною ділянкою під розміщення торгівельного трейлеру «Щирий кум».

Отже, відповідачем порушені вимоги земельного законодавства, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради від 16.03.2016р. та від 12.04.2016р.

Відповідно до ч.2 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі статтею 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Підприємства, установи, організації та громадяни, винні у самовільному зайнятті земель, зобов'язані самостійно (за власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для використання, відновити порушені межові знаки, знести самовільно зведені будівлі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги Маріупольської міської ради, м. Маріуполь до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан шляхом демонтажу торгівельного трейлеру «Щирий кум» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Маріупольської міської ради, м. Маріуполь до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь про звільнення самовільної зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан - задовольнити.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_1) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови площею 0,00095 га, яка розташована по АДРЕСА_1, площею 0,00095 га та привести зазначену земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом демонтажу торгівельного трейлеру «Щирий кум».

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_1) на користь Маріупольської міської ради, м. Маріуполь (87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, буд. 70, ) судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 10.10.2016 р.

Суддя Ю.В. Бокова