ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р.Справа № 922/42/16

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Лавренюк Т.А.

судді: Байбак О.І. , Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі : 1. Міністерства оборони України, м. Київ 2. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова
до 1. Харківської міської ради , 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про про скасування рішення та визнання договору оренди недійсним
за участю представників сторін:

прокурора - Волик О.Г., посв. 035279 від 26.08.15 р.;

першого позивача - ОСОБА_2, дов. № 220/815/д від 30.12.2015р.;

другого позивача - ОСОБА_3, дов. № 3989 від 14.09.2015р.;

першого відповідача - ОСОБА_4, дов. № 08-11/7816/2-15 від 30.12.2015р.;

другого відповідача - ОСОБА_5, дов. б/н від 24.04.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить:

- визнати недійсним п. 19 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015 № 1913/15 щодо надання ОСОБА_1 в оренду строком до 01.07.2064 земельної ділянки площею 0,0528 га (кадастровий номер :02:008:0053) за рахунок житлової та громадської забудови, які належать територіальній громаді м. Харкова для експлуатації та обслуговування торгово-офісної будівлі за літ. "Е-2" по вул. Пушкінській, 61 у м. Харкові, переукладення та припинення договору оренди від 02.06.2006 № 25;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 у м. Харкові (кадастровий номер :02:008:0053), укладений між Харківською міською радою та ОСОБА_1 на виконання п. 19 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015 № 1913/15;

- витребувати з володіння Харківської міської ради, ОСОБА_1 та передати на користь Держави в особі Міністерства оборони України за актом приймання-передачі земельну ділянку загальною площею 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 у місті Харкові (кадастровий номер :02:008:0053).

Прокурор позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовує неправомірністю прийняття рішення першим відповідачем щодо передачі земельної ділянки другому відповідачу в оренду, оскільки зазначена земельна ділянка відноситься до категорії земель оборони та не підлягає вилученню лише на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Представник Міністерства оборони України позов прокурора підтримує, вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, у зв'язку з чим просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова просить суд позов прокурора задовольнити в повному обсязі, вважає рішення Харківської міської ради № 1913/15 від 24.06.2015р. та договір оренди земельної ділянки такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Перший відповідач у відзиві на позов прокурора та в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що твердження прокурора про те, що майно, яке перебуває на земельній ділянці є власністю Збройних сил України не відповідає дійсності. Як вважає перший відповідач, суб'єктний склад сторін спору не відповідає вимогам ст.1 Господарського процесуального кодексу України, оскільки оскаржуване рішення прийняте відносно саме фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Просить суд в задоволенні позову відмовити.

Представник другого відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні проти позову прокурора заперечує повністю, підтримує позицію першого відповідача стосовно того, що суб'єктний склад сторін спору не відповідає вимогам ст.1 Господарського процесуального кодексу України, оскільки оскаржуване рішення прийняте відносно саме фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 На думку другого відповідача, у позивачів відсутні будь-які права на спірну земельну ділянку, а отже відсутнє їх порушення відповідачами, також відсутні порушення вимог земельного законодавства, що діяло в період прийняття спірного рішення. Як вважає другий відповідач, право комунальної власності територіальної громади на спірну земельну ділянку підтверджується витягом із Державного земельного кадастру від 26.09.2013р., а отже, твердження прокурора про те, що майно, яке перебуває на земельній ділянці є власністю Збройних сил України не відповідає дійсності.

Крім того, представники першого та другого відповідача зауважили, що рішення по справі № 922/4744/13, на яке посилається прокурор в своєму позові, переглянуто господарським судом Харківської області за нововиявленими обставинами та скасовано.

Представник другого відповідача підтримує заявлене клопотання про припинення провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки, на його думку, спір по даній справі є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також другий відповідач підтримує клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України. В обґрунтування зазначеного клопотання другий відповідач посилається на те, що військовим прокурором Харківського гарнізону у позовній заяві не обґрунтовано наявність законних підстав для представництва інтересів держави та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова в суді.

Розглянувши клопотання другого відповідача про припинення провадження у справі судова колегія дійшла висновку про відмову в його задоволенні, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачами, спірне рішення Харківської міської ради є правовим актом індивідуальної дії (тобто ненормативним актом, який вичерпує свою дію після його реалізації).

Пунктом 1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що під справою адміністративної юрисдикції розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а під субєктом владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В обґрунтування заявленого клопотання другий відповідач посилається на рішення Конституційного суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010р., в якому дійсно надано офіційне тлумачення п.2 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Відповідно до вказаного рішення, до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Проте, ст.80 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Судова колегія зауважує, що при здійсненні повноважень власник землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Судова колегія наголошує, що спірне рішення Харківської міської ради не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері реалізації управлінських функцій, перегляд яких віднесено до компетенції адміністративних судів. Прийняття Харківською міською радою зазначеного рішення не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий. У відносинах, які склалися між сторонами, перший відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Харківська міська рада, реалізуючі надані законом повноваження з розпорядження спірною земельною ділянкою (припинення права постійного користування, зміна категорії, надання в оренду), не здійснювала владних управлінських функцій, оскільки виступала рівноправним субєктом земельних відносин що вказує на приватний, а не публічний характер даного спору.

Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11.11.2014р. у справі № 21-493а14, від 16.12.2014р. у справі № 21-544а14 та від 17.02.2015р. у справі № 21-551а14.

Що стосується заперечень другого відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 в даних правовідносинах виступає як громадянин України - фізична особа, а не підприємець, вони судом також не приймаються, оскільки відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 з 25.05.1999р. є фізичною особою-підприємцем, основним видом підприємницької діяльності якого є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. При цьому, Харківською міською радою надавався дозвіл на розміщення на спірній земельній ділянці торгово-офісної будівлі.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для припинення провадження у справі на підставі п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір, відповідно до ч.1 ст.1, ст.ст.2, 12 Господарського процесуального кодексу України повинен розглядатися в порядку господарського судочинства.

Щодо клопотання другого відповідача щодо залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відмову в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.121 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

За приписами ст.123 Конституції України організація та порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Згідно до ст.2 Закону України "Про прокуратуру" на прокуратуру покладено представництво громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч.1 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У позовній заяві прокурором зазначено, що Міністерство оборони України, відповідно до ст.ст.1, 10 Закону України "Про оборону України" є центральним органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, які створені для захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, та однією із функцій якого є управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Зважаючи на те, що Міністерство оборони України, як центральний орган виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України до теперішнього часу будь-яких заходів по визнанню недійсним спірного рішення та розірванню договору оренди земельної ділянки, яка за цільовим призначення відноситься до земель оборони, не вчинив, враховуючи наявні порушення інтересів держави з боку дій першого та другого відповідача, судова колегія погоджується з доводами прокурора щодо наявності правових підстав для його звернення до суду з метою захисту інтересів держави.

Що стосується посилання заявника на несплату прокурором судового збору воно не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання другого відповідача та залишення позову прокурора без розгляду.

Також, представник другого відповідача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд зобов'язати позивачів надати другий примірник Технічної документації із землеустрою земельної ділянки.

Розглянувши дане клопотання представника другого відповідача, судова колегія дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.38 Господарського процесуального кодексу України сторона у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Із клопотання другого відповідача судом не вбачається які саме обставини, що входять до предмету доказування у справі, може підтвердити цей доказ.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія другого примірника Технічної документації із землеустрою земельної ділянки, а саме: копія Проекту відведення земельної ділянки, надана другим відповідачем 07.10.2016р. разом із доповненням до відзиву (вх. № 33093), яку останній просить суд витребувати у позивачів.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання другого відповідача про витребування доказів.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

24.06.2015р. Харківською міською радою Харківської області на 40 сесії 6 скликання прийнято рішення № 1913/15 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд".

Відповідно до п.19.1 Переліку юридичних та фізичних осіб, яким надаються земельні ділянки без зміни їх меж та цільового призначення (додаток 4 до зазначеного вище рішення) ОСОБА_1 надано в оренду строком до 01.02.2064р. земельну ділянку площею 0,0528га (кадастровий номер :02:008:0053) за рахунок земель житлової та громадської забудови (код класифікації видів цільового призначення - 03.15), що належить територіальній громаді м. Харкова для експлуатації та обслуговування торгівельно-офісної будівлі літ. "Е-2" по вул. Пушкінській, 61 (Київський район).

Вищевказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються учасниками судового процесу.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка площею 0,0528га по вул. Пушкінській, 61 у м. Харкові, що передана першим відповідачем другому відповідачу в оренду, відноситься до категорії земель оборони, є державною власністю, а тому рішення Харківською міською радою Харківської області прийнято з порушенням норм законодавства щодо відчуження державного - військового майна, оскільки будь-яких рішень про передачу земельної ділянки військового містечка № 48 у місті Харкові, Кабінетом Міністрів України не приймалося, Міністерством оборони України зазначене майно не вилучалось, з обліку не знімалось.

На підставі зазначеного військовий прокурор Харківського гарнізону звернувся до суду з відповідним позовом.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що до предмету доказування у даній справі входить статус спірної земельної ділянки та форма її власності на момент прийняття оскаржуваного рішення Харківською міською радою Харківської області, оскільки саме від цього залежить порядок розпорядження спірною земельною ділянкою.

Вирішуючи дане питання суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів № 17/251-с від 11.07.1950р. (а.с. 32 т.1) Квартирно-експлуатаційній частині Харківського району було відведено, зокрема, земельну ділянку по вул. Пушкінській, 61 у фактично існуючих межах орієнтовною площею 0,5 га.

09.07.1998р. виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі рішення міськвиконкому від 13.05.1998р. № 399 Харківській квартирно-експлуатаційній частині району було видано Державний акт на право постійного користування землею серії ХР-33-01-001736 (а.с.36 т.1), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 352 та яким посвідчено право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 0,4620 га, розташованою за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 61, для експлуатації і обслуговування адміністративних, складських та допоміжних будівель і споруд.

Зазначену земельну ділянку за цільовим призначенням визначено, як землі оборони, а за формою власності віднесено до державної (управління здійснює Міністерство оборони України) та використовується для розміщення військового містечка № 48, яке включає майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом з об'єктами соціально-культурного призначення, комунальними спорудами та інженерними мережами.

Приналежність даної ділянки до категорії земель оборони, тобто земель державної форми власності, встановлено також рішенням господарського суду Харківської області від 11.02.2013р. у справі № 922/127/13-г, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.05.2013р.

Як зазначає другий позивач, рішенням ХL сесії Харківської міської ради ІV скликання від 28.09.2005р. № 180/05 Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд, зокрема, припинено право користування Харківської квартирно-експлуатаційної частини району на частину земельної ділянки площею 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 та переведено земельну ділянку площею 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 із земель оборони до земель житлової і громадської забудови (підпункт 8.2. пункту 8).

Проте, рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. у справі № 922/4744/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.02.2015р. та постановою Вищого господарського Суду України від 19.05.2015р. позовні вимоги військового прокурора Харківського гарнізону були задоволені, зокрема:

- визнано недійсним п.8.2 рішення Харківської міської ради № 180/05 від 28.09.2005 у частині переведення із земель оборони до земель житлової і громадської забудови земельної ділянки 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 у м. Харків;

- визнано недійсним п. 1.4 додатку 3 рішення Харківської міської ради № 180/05 від 28.09.2005 у частині припинення права користування Харківській квартирно-експлуатаційній частині району частиною земельної ділянки площею 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 у м. Харків;

- визнано недійсним п. 1.38 додатку 4 рішення Харківської міської ради № 180/05 від 28.09.2005 у частині надання ОСОБА_1 в оренду строком до 01.09.2030 земельної ділянки площею 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі.

За результатами перегляду рішення господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. у справі № 922/4744/13 за нововиявленими обставинами постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 21.09.2016р., відмовлено в задоволенні заяви про перегляд судового рішення від 03.11.2014р. у справі № 922/4744/13 за нововиявленими обставинами, рішення господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. у справі № 922/4744/13 залишено без змін.

Таким чином, доводи першого та другого відповідача щодо скасування рішення господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. у справі № 922/4744/13 судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються належними доказами, наявними у справі.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарський справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суд вважає безпідставними заперечення першого та другого відповідача стосовно того, що земельна ділянка, що є предметом спору у даній справі, не відноситься до військового майна та не є землею оборони з посиланням на рішення Харківської міської ради від 28.09.2005р. № 180/05 Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд, яке було скасовано рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. у справі № 922/4744/13.

Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним факт того, що земельна ділянка, що була надана в оренду ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного у даній справі рішення Харківської міської ради Харківської області від 24.06.2015р. № 1913/15 (п.19 додатку 4), належить до земель оборони.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами ч.1 ст.84 Земельного кодексу України у державній власності знаходяться усі землі України, окрім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до ч.1 ст.77 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності (ч.2 ст.77 Земельного кодексу України).

Статями 1 та 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та інші.

Вирішення питань щодо визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність належить до компетенції Кабінету Міністрів України (ст.2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002р. № 1282 затверджено Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, відповідно до п.п.2, 4 якого передача нерухомого майна, зокрема, у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України.

За приписами ст.6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України.

Докази того, що таке рішення у встановленому законом порядку було прийнято Кабінетом Міністрів України, ані першим, ані другим відповідачем даний факт не спростовано, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Згідно із п. 45 Положення про порядок надання в користування земель для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України N 483 від 22.12.1997р., передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України.

Доказів того, що було отримано згоду Міністерства оборони України або, за його дорученням, начальника Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України на передання спірної земельної ділянки місцевим органам влади, ні першим ні другим відповідачем суду надано не було, в матеріалах справи таки докази також відсутні.

Відповідно до ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Таким чином, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Відповідно до ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами ч.5 ст.116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Крім того, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад (ст.12 Земельного кодексу України) та відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України до повноважень міської ради належить розпорядження земельними ділянками із земель комунальної власності та не віднесено право розпоряджатись землями державної власності.

Харківська міська рада Харківської області, приймаючи рішення від 24.06.2015р. № 1913/115 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" в порушення вимог ст. 19 Конституції України, вийшла за межі наданих їй повноважень, оскільки не мала правових підстав для розпорядження земельною ділянкою державної власності, віднесеною до земель оборони.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо невідповідності вимогам чинного законодавства та відсутності правових підстав для прийняття Харківською міською радою Харківської області оскаржуваного рішення щодо надання Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки площею 0,0528га для експлуатації та обслуговування торгівельно-офісної будівлі літ. "Е-2" по вул. Пушкінській, 61 (Київський район) м. Харкова.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

У відповідності до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 Земельного кодексу України).

Визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування визначено також серед способів захисту прав на земельні ділянки відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним п.19 додатку 4 рішення Харківської міської ради Харківської області від 24.06.2015р. № 1913/15.

Другий відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що на дату прийняття рішення Харківської міської ради № 1913 від 24.06.2015р., рішенням ХІІІ сесії VІ скликання Харківської обласної ради від 21.06.2012р. № 453-VІ погоджено проект землеустрою щодо зміни і встановлення межі м. Харкова. Постановою Верховної ради України № 5215-VІ від 06.09.2012р. затверджено межі м. Харкова згідно з планом, вказаним у додатку до постанови. Оскільки земельна ділянка площею 0,0528га по вул. Пушкінській, 61 у м. Харкові знаходиться на території м. Харкова, на думку другого відповідача, зазначена земельна ділянка віднесена до земель комунальної власності.

Дані заперечення не приймаються судовою колегією, оскільки проект землеустрою не є підставою для зміни власника земельної ділянки без дотримання порядку, встановленого законом.

Судова колегія наголошує, що належність земельної ділянки за цільовим призначенням до земель оборони, а за формою власності - до державної повністю підтверджена належними доказами у даній справі, а також рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2014р. у справі № 922/4744/13, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.02.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2015р.

Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0528га по вул. Пушкінській,61 у м. Харкові (кадастровий номер :02:008:0053), укладеного між Харківською міською радою Харківської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на виконання п.19 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015р. № 1913/15, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до п.19.2 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015р. № 1913/15 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" було вирішено переукласти з другим відповідачем договір оренди землі від 02.06.2006р. № 25 (номер запису про інше речове право від 18.06.2015р. № 10125202) відповідно до цього пункту рішення.

За приписами ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Прокурором в обґрунтування своїх позовних вимог в частині визнання договору оренди недійсним, договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0528га по вул. Пушкінській, 61 у м. Харкові (кадастровий номер :02:008:0053), укладений між Харківською міською радою Харківської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на виконання п.19 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015р. № 1913/15 суду надано не було.

Суд ухвалою від 04.10.2016р. зобов'язав Харківську міську раду та Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 надати суду належним чином завірену копію зазначеного вище договору оренди земельної ділянки.

Як зазначив другий відповідач у своїх письмових поясненнях та в судовому засіданні, новий договір оренди на виконання п.19 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015р. № 1913/15 між ним та Харківською міською радою, який прокурор просить суд визнати недійсним, не укладався.

В матеріалах справи міститься лист Харківської міської ради № 5408/0/225-16 від 27.07.2016р., в якому зазначено, що договір оренди землі з громадянином ОСОБА_1 не переоформлено (а.с.51 т.2).

Даний факт ані прокурором, ані першим та другим позивачем спростований не був, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Враховуючи те, що договір оренди землі, який прокурор просить суд визнати недійсним, між першим та другим відповідачем не укладався, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги прокурора в цій частині є безпідставними, необґрунтованими, а тому такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині витребування з володіння Харківської міської ради, ОСОБА_1 та передачі на користь Держави в особі Міністерства оборони України за актом приймання-передачі земельної ділянки загальною площею 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 у місті Харкові (кадастровий номер :02:008:0053), суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Оскільки судом встановлено, що спірна земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до земель оборони, а за формою власності - до державної, а також те, що п.19 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015р. № 1913/15 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" визнано судом недійсним, а право оренди спірною земельною ділянкою, надане Харківською міською радою Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 є похідним від цього рішення, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині витребування з володіння Харківської міської ради та ОСОБА_1, та передачі на користь Держави в особі Міністерства оборони України за актом приймання-передачі земельної ділянки загальною площею 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 у місті Харкові (кадастровий номер :02:008:0053).

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при частковому задоволенні позову судовий збір суд покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.19, 121 Конституції України, ст.21 Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 77, 116, 122, 141, 152 Земельного кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 19 додатку 4 рішення Харківської міської ради від 24.06.2015р. № 1913/15 щодо надання ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) в оренду строком до 01.07.2064р. земельної ділянки площею 0,0528 га (кадастровий номер :02:008:0053) за рахунок житлової та громадської забудови, які належать територіальній громаді м. Харкова для експлуатації та обслуговування торгово-офісної будівлі за літ. "Е-2" по вул. Пушкінській, 61 у м. Харкові, переукладення та припинення договору оренди від 02.06.2006 № 25;

Витребувати з володіння Харківської міської ради (, 61200, м. Харків, майдан Конституції,7) та ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1, 61135, АДРЕСА_1) та передати на користь Держави в особі Міністерства оборони України за актом приймання-передачі земельну ділянку загальною площею 0,0528 га по вул. Пушкінській, 61 у місті Харкові (кадастровий номер :02:008:0053).

Стягнути з Харківської міської ради (61003, пл. Конституції, 7, м. Харків, код 04059243) судовий збір в розмірі 1 378,00грн. за таким реквізитами: Генеральна прокуратура України, код 00034051, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 0164, код класифікації видатків бюджету - 2800.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61135, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 1 378,00грн. за таким реквізитами: Генеральна прокуратура України, код 00034051, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 0164, код класифікації видатків бюджету - 2800.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовити.

Повне рішення складено 17.10.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8