КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа№ 910/8325/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Суліма В.В.

Калатай Н.Ф.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - Лях К.М. (дов. №28-2/3-04/182-16 від 29.04.2016 року),

розглянувши апеляційну скаргу

приватного акціонерного товариства "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року

у справі №910/8325/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 4 816,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року по справі №910/8325/16 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, приватне акціонерне товариство "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року по справі № 910/8325/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, одностороннім та таким, що підлягає скасуванню. Публічне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" зазначає, що з 21.10.2015 року ПАТ "Українська залізниця" набуло всіх прав та обов'язків реорганізованих підприємств.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 року колегією суддів у складі головуючий суддя Федорчук Р.В., судді Чорногуз М.Г., Лобань О.І. апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча"

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду Овчаренко А.В. від 12.09.2016 року №09-52/4547/16, у зв`язку з припиненням повноваження головуючого судді Федорчука Р.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/8325/16.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2016 року, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча" у справі №910/8325/16 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 року у справі №910/8325/16 апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Маріупольського металургійного комбінату імені Ілліча" на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі №910/8325/16 прийнято у складі колегії суддів - головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Сулім В.В. до провадження та призначено її розгляд на 05.10.2016 року.

12.09.2016 року позивачем подано через загальний відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

В судовому засіданні 05.10.2016 року відповідач надав усні пояснення по суті спору, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача не з'явився, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, просив розглядати справу буз участі представника.

Представник відповідача не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що позивач був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, клопотання позивача про розгляд справи буз участі представника, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.12.2015 року між позивачем, як покупцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг", як постачальником, було укладено Договір поставки № УПр14/28/162 (далі - Договір) на поставку вугільної продукції (ресурси) за марочним складом. (том 1, а.с. 15-17).

На виконання умов вказаного договору, позивачу надійшли вагони №53138202 та №56443054 з вантажем - антрацит, що підтверджується накладними №50561620 від 10.12.2016 року, №50754852 від 19.12.2015 року та №50825595 від 22.12.2015 року, оригінал яких знаходиться в матеріалах справи. (том 1, а.с. 10-11, 13).

Зокрема, у вагоні № 53138202 відповідно до накладної №50561620 від 10.12.2016 року було відправлено 70000 кг антрациту., у вагоні № 56443054 відповідно до накладної №50561620 від 10.12.2016 року було відправлено 69000 кг антрациту.

22.12.2015 року при прийнятті вантажу з вагону № 53138202 станцією призначення Маріуполь-Сортувальний було складено комерційний акт №724617/1604, яким зафіксовано недостачу вантажу, виявлену за результатами зважування вантажу, а саме: виявлено вагу 67 800 кг (нетто), замість 70 000 кг, що була вказана під час відправлення. (том 1, а.с. 9).

Також, на станції Волноваха Донецької залізниці було здійснено зважування вагону №56443054, складено комерційний акт № AQ654525/99/1620 від 23.12.2015 року, яким зафіксовано недостачу вантажу, виявлену за результатами зважування вантажу, а саме: виявлено вагу 67 650 кг (нетто), замість 69 000 кг, що була вказана під час відправлення. (том 1, а.с. 12).

Таким чином, фактичними обставинами справи підтверджується, що при перевезенні вантажу залізницею перевізником було допущено недостачу вантажу у вагоні №53138202 в розмірі 2 200 кг, у вагоні №56443054 в розмірі 1 350 кг, яка перевищує норму (1 % природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) і її вартість становить 4 816, 45 грн.

Згідно зі ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства

Частиною 6 ст. 306 ГК України визначено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч. 2 ст. 924 ЦК України).

Статтею 113 Статуту залізниць визначено що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі ст. 131 Статуту залізниць претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Зважаючи на описані обставини та наведені положення законодавства, позовні вимоги, заявлені до залізничного перевізника є правомірними та доведеними, проте, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не повинне нести відповідальність за нестачу вантажу, перевезення якого здійснювало Державне підприємство "Донецька залізниця", зважаючи на наступне.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815) як нова юридична особа утворене згідно з Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон) та постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.06.2014 року № 200.

Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735.

Відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (ідентифікаційний код 00034045), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Серед таких підприємств є й Державне підприємство "Донецька залізниця", яке є залізницею, відповідальною перед позивачем за нестачу вантажу, як стверджує сам позивач у поданому позові.

Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200, всі підприємства, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" реорганізовуються шляхом злиття.

Реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення, передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України).

Комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців" на громадських формувань, тобто запису про припинення юридичної особи.

Станом на час розгляду справи згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство "Донецька залізниця" не є таким, що припинено як юридична особа.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи - попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться також і в постанові Кабінету Міністрів України від "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.06.2014 № 200.

Тому сама по собі вказівка в Законі та постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 та Статуті, а також у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про те, що публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту (в тому числі і Державного підприємства "Донецька залізниця"), не означає автоматичного правонаступництва без інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і в кінці - припинення юридичних осіб таких підприємств.

Таку правову позицію також в своїй постанові від 15.12.2015 року щодо публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" висловив й Вищий господарський суд України у справі № 34/16, недопустивши правонаступництва без надання первинних передавальних документів та без виключення підприємства з єдиного державного реєстру (справи № 5015/4612/11 від 06.06.2012, № 904/3006/14 від 11.02.2016).

За змістом п. 4 і п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Разом з тим, у зазначеній вище постанові Кабінету Міністрів України в п. 5 установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" від 12.11.2014 №604 передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Наведені нормативно-правові акти прямо вказують на те, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (в тому числі й Державного підприємства "Донецька залізниця"), їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не увійшло до статутного публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". При цьому в балансі, відповідача мають тимчасово відображатися тільки активи таких підприємств (зобов'язання не відображаються, тобто до відповідача не переходять).

Таким чином, станом на час розгляду справи публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й Державного підприємства "Донецька залізниця", оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції триває до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

У зв'язку з цим, у Державного підприємства "Донецька залізниця" з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від Державного підприємства "Донецька залізниця" всіх прав, активів і зобов'язання і боргів у статутний капітал відповідача.

Згідно із наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" від 07.10.2014 року №33/6/а Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року визначено районами проведення антитерористичної операції.

Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою в м. Донецьк), залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до відповідачеві не передавало, самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність, веде претензійну роботу і розрахунки, бере участь в судових процесах, а тому повинно самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду відмову в задоволенні позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі №910/8325/16 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі №910/8325/16 залишити без змін.

3.Справу №910/8325/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді В.В. Сулім

Н.Ф. Калатай