ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р.Справа № 922/2712/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання Солдатовій М.Ю.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1, м. Харків,
до ОСОБА_2 державного авіаційного виробничого підприємства, м. Харків,
про стягнення коштів
за участю :

позивача - ОСОБА_1 (паспорт),

представника відповідача - ОСОБА_3 (дов.),

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_2 державного авіаційного виробничого підприємства, про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2014р. по січень 2016р. у розмірі 22583,71 грн., середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні за період з лютого 2016р. по серпень 2016р. у сумі 17287,20 грн., моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., а також про зобов'язання відповідача здійснити виплати єдиного соціального внеску з заробітної плати ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2010р. по 31.12.2010р., з 01.01.2015р. по 31.01.2016р.

Ухвалою суду від 15.08.2016 р. позовна заява була прийнята до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 12.09.2016 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 08.09.2016р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з відпусткою судді Казарцевої В.В.

Автоматизованим розподілом визначено суддю Яризьку В.О. для розгляду даної справи.

В слуханні справи 12.09.2016р. оголошено перерву до 11.10.2016р. о 10:15 год.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем за квітень 2015р. - січень 2016р. у розмірі 16414,00 грн., зазначивши, що решта суми основної заборгованості вже включена до реєстру вимог конкурсних кредиторів відповідача, який затверджено ухвалою суду від 06.08.2016р.

В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні проти позовних вимог заперечує, оскільки вважає, що такі виплати не є заробітною платою та не можуть бути предметом розгляду в господарському суді, а також за дану позовну вимогу позивач повинен сплатити судовий збір. В частині стягнення моральної шкоди відповідач позовні вимоги також не визнав, вважає їх необґрунтованими, та зазначає, що по даній вимозі сплинув строк позовної давності, який встановлений в три місяці.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи, позивач працювала на ОСОБА_2 державному авіаційному виробничому підприємстві з 28.10.1982 р. та була звільнена з 13.01.2016р. за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, що підтверджується даними трудової книжки.

Як вказує позивач, що підтверджується довідками № 106/308/404 від 28.03.2016р. та № 106/2746 від 21.09.2016р., за період роботи з 01.11.0214р. по 13.01.2016р. відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату в загальному розмірі 22583,00 грн.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 15.04.2015 р. порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 державного авіаційного орденів ОСОБА_4 та Трудового Червоного Прапора виробничого підприємства, визнано вимоги ініціюючого кредитора в розмірі 399727,88 грн., введений мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедура розпорядження майном боржника, призначений розпорядником майна боржника арбітражний керуючий ОСОБА_5

Ухвалою суду від 06.08.2015 р. у попередньому засіданні затверджений реєстр вимог кредиторів ОСОБА_2 державного авіаційного орденів ОСОБА_4 та Трудового Червоного Прапора виробничого підприємства до якого, зокрема, внесена окремо сума заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 35059093,95 грн.

З матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості по виплаті заробітної плати в розмірі 6169,00 грн. виникла за період листопад 2014р. - березень 2015р., тобто до порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 державного авіаційного орденів ОСОБА_4 та Трудового Червоного Прапора виробничого підприємства та була включена до реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою господарського суду від 06.08.2015 р. у справі № 922/5397/13, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заробітної плати в сумі 6169,71 грн.

Заборгованість ОСОБА_2 державного авіаційного виробничого підприємства по виплаті заробітної плати перед позивачем за період з квітня 2015р. по січень 2016р. в розмірі 16414,00 грн. виникла після порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_2 державного авіаційного орденів ОСОБА_4 та Трудового Червоного Прапора виробничого підприємства та була визнана відповідачем.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень 2015р. - січень 2016р. в розмірі 16414,00 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач просить також стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати сум при звільненні за період з лютого 2016р. по серпень 2016р. у сумі 17287,20 грн.

Відповідач вважає, що дана позовна вимога не підлягає розгляду в господарських судах, оскільки вказана виплата не є заробітною платою, а є певною санкцією за неналежне виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналогічне положення міститься в п. 7 ч.1 ст. 12 ГПК України.

Таким чином, всі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, розглядаються судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника. У вказаних нормах в тому числі конкретизовано, які саме це спори розглядаються судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, однак наведений перелік спорів не є вичерпним.

Суд також зазначає, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку (відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 14.11.2012 р. у справі № 6-139цс12).

Отже, позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні з підприємства, щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство, розглядаються господарським судом, яким порушено таку справу.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати, у тому числі щодо стягнення середнього заробітку за затримку виплат.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки відповідач не виплатив усі належні позивачу виплати в день звільнення, розмір яких сторонами не оспорюється, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати.

Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні розраховується згідно з Порядком, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 .

Виходячи з п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідачем до матеріалів справи надана довідка № 106/2747 від 21.09.2016р., згідно якої середній заробіток ОСОБА_1 за один день складає 109,76 грн.

Таким чином, за період з 14.01.2016р. по 31.08.2016р. (період, що заявлений позивачем у позовній заяві) середній заробіток позивача складає 17342,08 грн. (158 робочих днів затримки виплати х 119,16 грн. середньоденний заробіток), однак позивач просить стягнути 17287,20 грн., що є меншим ніж належна сума та є правом позивача.

На підставі викладеного суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні за період з лютого 2016р. по серпень 2016р. у сумі 17287,20 грн.

Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яка оцінена позивачем у сумі 5000,00 грн.

Свої вимоги в даній частині позивач обґрунтовує тим, що невиплата заробітної плати та не проведення остаточного розрахунку при звільненні, призвели до моральних страждань позивача, вона постійно переживає за існування сім'ї, була позбавлена нормального спілкування з близькими людьми.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд вважає, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та відмови в задоволенні позовних вимог на цій підставі, суд не розглядає клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до даної вимоги.

Розглянувши позовну заяву в частині зобов'язання відповідача здійснити виплати єдиного соціального внеску із заробітної плати ОСОБА_1, суд зазначає, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарському суду підсудні справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а отже вимоги щодо зобов'язання здійснити виплати єдиного внеску не підсудні господарському суду, у зв'язку з чим в цій частині позову суд припиняє провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно ст.49 ГПК України суд покладає судові витрати на відповідача та стягує з відповідача в доход бюджету судовий збір у сумі 1378,00 грн., оскільки з його вини спір доведено до суду.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, п.1 ч.1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 державного авіаційного виробничого підприємства (код 14308894, 61023, м. Харків, вул. Сумська, 134) на користь ОСОБА_1 (61146, АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) заборгованість з заробітної плати за квітень 2015р. - січень 2016р. у сумі 16414,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати сум при звільненні за період з лютого 2016р. по серпень 2016р. у сумі 17287,20 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за листопад 2014р. - березень 2015р. у сумі 6169,71 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. відмовити.

В частині позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_2 державного авіаційного виробничого підприємства здійснити виплати єдиного соціального внеску з заробітної плати ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2010р. по 31.12.2010р., з 01.01.2015р. по 31.01.2016р. провадження припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 державного авіаційного виробничого підприємства (код 14308894, 61023, м. Харків, вул. Сумська, 134) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1378,00 грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Повне рішення складено 17.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_6