КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 910/22571/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Жураківський А.М. -представник;

Від відповідача-1: Негода Є.В. - представник;

Від відповідача-2: Шумінська Ю.Ю. - представник;

Від відповідача-3: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015

у справі № 910/22571/15 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД"

2. Департаменту комунальної власності міста Києва

3. Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна

про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування наказу та свідоцтва про право власності,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД", Департаменту комунальної власності міста Києва, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування наказу та свідоцтва про право власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка" є власником нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м., розташованих за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30. Як зазначає Позивач, у вересні 2013 року з матеріалів справи №910/7145/13 стало відомо про реєстрацію у червні 2012 року Бюро технічної інвентаризації за Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД" права власності на ці приміщення на підставі свідоцтва про право власності, яке було видано Головним управлінням комунальної власності м. Києва. Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД" було створене у 1996 році за участю КПТФ "Киянка" та іноземного інвестора, проте Позивач не мав намір вносити будь - яке нерухоме майно до статутного капіталу Відповідача - 1. Зазначає, що всупереч Положенню про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД" набуло право власності шляхом його оформлення без належних правових підстав, оскільки документів, передбачених пп.8.3, 7.2 Положення, для оформлення права власності не надавалось.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД"; Департаменту комунальної власності міста Києва; Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування наказу та свідоцтва про право власності - відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у справі № 910/22571/15 було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Справа розглядалась різними складами суду.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Двома різними ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз, а також зупинено провадження по справі.

До Київського апеляційного господарського суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи та матеріали господарської справи № 910/22571/15.

25.05.2016 у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.05.2016, для можливості поновлення провадження та розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гаврилюк О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 було поновлено провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги було призначено на 07.06.2016.

Ухвалою від 07.06.2016 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 05.07.2016.

Від Товариства з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка" надійшло клопотання від 22.06.2016 б/н про розгляд справи без участі представника позивача, яке задоволено судом на цій стадії апеляційного перегляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2016 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 по справі №910/22571/15 відкладено розгляд справи на 21.07.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 № 09-52/3331/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Коротун О.М. у відпустці, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/22571/15.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка" у справі № 910/22571/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

21.07.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача-2 надійшли остаточні пояснення з урахуваннями висновку судової експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка", прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.09.2016.

28.07.2016 від представника відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач-1 заперечує проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, який колегією суддів був оглянутий та долучений до матеріалів справи.

15.09.2016 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів було оглянуте та долучене до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 15.09.2016, представники позивача та відповідача-3 не з'явилися.

Представником відповідача-1 в судовому засіданні 15.09.2016 подано клопотання про продовження строку вирішення спору, яке колегія суддів задовольнила та долучила до матеріалів справи.

Відповідно до частини 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини суд вважає за можливе задовольнити клопотання представника відповідача-1 про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 було продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд апеляційної скарги на 04.10.2016.

В судовому засіданні 04.10.2016 представник позивача надав свої пояснення по суті спору, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції повністю і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судовому засіданні надали свої пояснення по суті спору та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В судове засідання, призначене на 04.10.2016, повноважні представники відповідача-3 не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача-3, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.1993 між Фондом державного майна України та Київською базовою експериментальною трикотажною фабрикою "Киянка" було укладено Договір КП-98, посвідчений 11 червня 1993 року Київською державною нотаріальною конторою Печерського району м. Києва за № 4-У-683, за умовами якого Фонд державного майна України продав, а Київська базова експериментальна трикотажна фабрика "Киянка" придбала частину майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства Київська базова експериментальна трикотажна фабрика "Киянка", яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30 на земельній ділянці площею 16 139 кв.м.

З наявного в матеріалах справи Акта прийому-передачі від 15.07.1993 вбачається, що Фонд державного майна України на виконання умов Договору КП-98 від 11.06.1993 передав, а Київська базова експериментальна трикотажна фабрика "Киянка" в свою чергу прийняла вказане майно.

На підставі Договору купівлі - продажу №КП - 98 від 11.06.1993 та акту прийому-передачі від 15.07.1993 була проведена реєстрація права власності на головний корпус за адресою: м. Київ. вул. Васильківська, буд. 30 у складі цілісного майнового комплексу за організацією орендарів Київської базової експериментальної трикотажної фабрики "Киянка", що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.02.1994 за реєстраційним № П-203 та реєстраційним посвідченням.

Зі змісту листа Фонду державного майна України №10-21-9197 від 22.08.1996 вбачається, що організація орендарів Київської базової експериментальної "Трикотажної фабрики "Киянка" є власником, зокрема, головного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30.

Згідно з пунктом 1.1 Статуту Колективного підприємства "Трикотажного фабрика "Киянка", затвердженого протоколом №20 конференції представників 15.03.1994, Колективне підприємство "Трикотажна фабрика "Киянка" створене шляхом реорганізації орендного підприємства Київської базової експериментальної трикотажної фабрики "Киянка".

Відповідно до пунктів 3.3. 3.5 Статуту Колективного підприємства "Трикотажна фабрика "Киянка" останнє є правонаступником майнових та інших прав і обов'язків орендного підприємства Київської базової експериментальної фабрики "Киянка", та власником майна перетвореного підприємства.

05.06.2003 Протоколом № 1 загальних зборів Закритого акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Киянка" затверджено Статут Закритого акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Киянка", який 18.06.2003 зареєстрований Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією за реєстраційним № 07200.

Пунктом 1.1 Статуту Товариства з додатковою відповідальністю "Трикотажна фабрика "Киянка", затвердженого протоколом загальних зборів учасників (засновників) № 1 від 27.04.2011 року ТДВ "ТФ "Киянка" є повним правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства "Трикотажна фабрика "Киянка".

Протоколом конференції представників засновників Колективного підприємства "Трикотажна фабрика "Киянка" від 10.02.1996 вирішили дати згоду на створення спільного підприємства з фірмою "Асмап Анштальт" СП ТОВ "ВІЗАРД" і внести до статутного фонду СП ТОВ "ВІЗАРД" приміщення купонного цеху - 4 поверху головного корпусу літ. Б, групи 14, загальною площею 1170 кв.м. Крім того, за Протоколом №1 Зборів засновників спільного Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД" від 20.02.1996 вирішено створити СП "ВІЗАРД".

Згодом Колективне підприємство трикотажна фабрика "Киянка", фірма "Асмап Анштальт", громадяни України ОСОБА_5, ОСОБА_6, а саме 01.03.1996, уклали Установчий договір про створення та діяльність спільного товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД" з метою задоволення потреб в її послугах та реалізації отриманого прибутку інтересів учасників Товариства, а також економічних та соціальних інтересів трудового колективу. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В. за реєстровим №422.

Згідно з пунктом 14 Установчого договору Колективне підприємство трикотажна фабрика "Киянка" вносить у статутний фонд підприємства, зокрема, приміщення площею 1170 кв.м., у тому числі складська площа 67кв.м.

На виконання даного договору Колективне підприємство трикотажна фабрика "Киянка" передало, а СП "ВІЗАРД" прийняло обладнання, що підтверджується Актом прийому - передачі основних засобів в уставний фонд СП "ВІЗАРД" від 01.04.1996, а також основні засоби, а саме виробничий цех площею 1103 кв.м. по вул. Васильківська, 30, склад площею 67 кв.м. по вул. Васильківська, 30, що підтверджується Актом прийому - передачі основних засобів в Уставний фонд СП "ВІЗАРД" від 05.05.1996.

На підставі Свідоцтва про право власності від 16.05.2012 року, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161 кв.м. (в тому числі виробничі приміщення площею 1102 кв.м., складські приміщення площею 59 кв.м). купонного цеху головного корпусу, які розташовані в м. Києві по вул. Васильківська, 30 (літера Б) належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД". Вказане свідоцтво було видане на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва №317-В від 16.05.2012 року.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України).

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з статтею 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо у відповідності до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до статтей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з статтею 346 Цивільного кодексу України у зв'язку з реєстрацією права власності за іншими особами не передбачено припинення права власності дійсного власника під час його неодноразового відчуження, у тому числі передачі майна до статутного капіталу іншого товариства, що відбувалось поза межами волі дійсного власника.

Таким чином, не є перешкодою для витребування майна власником й та обставина, що під час відчуження спірного майна набувачі здійснювали реєстрацію права власності.

Статтями 392 та 388 Цивільного кодексу, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Власник має право витребувати своє майно у тому числі від добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.

Пунктом 10 постанови № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Дослідивши матеріали справи, а також вимоги чинного законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД" з метою реєстрації права власності на нежилі приміщення з №1 по №11, №1 (групи приміщень №14) загальною площею 1161,00 кв.м. (в тому числі: виробничі приміщення площею 1102,00 кв.м., складські приміщення площею 59,00 кв.м.) купонного цеху головного корпусу за адресою: вул. Васильківська, №30 (літера Б) були подані всі необхідні документи, визначені Положенням про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, на підставі чого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) правомірно було видано свідоцтво про право власності на вказаний об'єкт від 16.05.2012.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД" нежилих приміщень у будинку №30 по вулиці Васильківська у м. Києві, а саме нежилі приміщення з №1 по №11, №І (групи приміщень №14) загальною площею 1161 кв.м. (в літ. Б) в тому числі виробничі приміщення площею 1102 кв.м., складські приміщення площею 59 кв.м. купонного цеху головного корпусу, реєстраційний номер майна 36906962, оскільки Позивачем не надано доказів вибуття вказаного майна, яке було передане за актом приймання-передачі в статутний капітал товариства як внесок, поза межами волі власника відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України.

Стосовно позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" про скасування наказу №317-В про оформлення права власності та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД" свідоцтва про право власності на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва 16.05.2012 року; скасування свідоцтва СА Е553959 про право власності на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва 16.05.2012 року; скасування державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІЗАРД" на нежилі приміщення головного корпусу літ. Б (4 поверх) площею 1161 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, вчинену Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, то вони також не підлягають задоволенню, як похідні від основної вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння про що також вірно зазначив суд першої інстанції.

Що стосується висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 10.05.2016 щодо підпису ОСОБА_8 на листі № 111-1 від 24.04.2012, який знаходиться в Головному управління комунальної власності м. Києва та наданий при здійсненні реєстрації права власності відповідача на спірні приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3275/16-32 від 10.05.2016 підпис від імені ОСОБА_8, який підлягав дослідженню виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Крім того, підпис від імені гр. ОСОБА_8 у листі №111-1 від 24.04.2012 виконано не гр.. ОСОБА_8, а іншою особою.

Проте, по-перше, даний лист не входить до переліку обов'язкових документів, необхідних для оформлення права власності та видачі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна відповідно до Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, а тому факт ненадання чи надання, підпису тієї чи іншої особи, такого листа не впливає на суть та законність прийнятого рішення Головного управління комунальної власності міста Києва.

По-друге, згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", оцінюючи висновок експерта, господарський суд повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили і переваги щодо інших доказів у розумінні частини 5 статті 42 та частини 2 статті 43 ГПК.

А тому колегія суддів вважає, що проведення експертизи листа № 111-1 від 24.04.2012 не впливає на суть прийнятного рішення у справі та матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття рішення у справі.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 у справі № 910/22571/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/22571/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко