РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016Справа №910/11162/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"
до Моторного (транспортного) страхового бюро України
про відшкодування шкоди у розмірі 11 490,57 грн.
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаБабак Б.Г. (представник за довіреністю від 04.11.2015)
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України, в якому просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 9 599,48 грн., а також інфляційні витрати в розмірі 393,58 грн., неустойку в розмірі 1 396,52 грн. та 3% річних в розмірі 100,99 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Пригунова А.Б.) від 17.06.2016 порушено провадження у справі № 910/11162/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.07.2016.

Ухвалою від 18.07.2016 судом відкладено розгляд даної справи на 10.08.2016.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку з відстороненням судді Пригунової А.Б. від посади справу № 910/11162/16 було передано для розгляду судді Ярмак О.М.

Ухвалою від 04.10.2016 судом прийнято справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 06.09.2016.

Ухвалою від 06.09.2016 судом відкладено розгляд справи на 04.10.2016.

В судове засідання 04.10.2016 відповідач в черговий раз уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання у справі відповідач був повідомлений належним чином.

Оскільки відповідач не подав до суду відзив на позов, зважаючи на обмеженість процесуального строку вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача підтримав та обґрунтував обставини заборгованості відповідача, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2012 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Лафорт" (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АВ/3691610, яким застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника як власника транспортного засобу - автомобіля Hyundai Elantra, д.р.н. НОМЕР_1.

Обставини справи свідчать, що у зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Hyundai Elantra, д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, в силу наявності укладеного між ним як власником вказаного транспортного засобу та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Лафорт" полісу № АВ/3691610 та положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у ОСОБА_4 як потерпілої виникло право вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт" щодо відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП.

Надалі між ОСОБА_4 (цедент, первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (цесіонарій, новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, за умовами якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, на підставі ст. 512-519 Цивільного кодексу України, цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов'язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента, у зв'язку із фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Hyundai Elantra, д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, відповідальність якого застрахована згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.12.12, номер полісу АВ/3691610, в страховій компанії ПрАТ "СК "Лафорт".

Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування, внаслідок укладення цього договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування, нанесеного шкоди майну цедента, від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ, в передбачених законом випадках.

Згідно з п. 1.2 вказаного договору характеристика права вимоги, що передається цесіонарію цедентом за цим Договором: загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається цедентом, складає 9 599,48 грн.

Пунктом 1.3 договору про відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування передбачено, що зобов'язаними особами є: особа, визнана винною у ДТП особа - ОСОБА_3; страхова компанія - ПрАТ "СК "Лафорт"; Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до 2.1 договору про відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування за передані права вимоги до боржника за договором страхування цесіонарій сплачує цементу 2 879,00 грн.

У п. 3.1 зазначеного договору наведено перелік документів, які цедент передає під час підписання цього Договору для реалізації цесіонарієм придбаних ним прав.

24.02.2014 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (фактором) було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 1/24-02/2014 (далі - договір факторингу), в порядку та на умовах якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з Договору відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування від 24.02.2014.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу в силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.3 договору факторингу характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума боргу становить 9 599,48 грн.

Згідно з п. 1.4 договору факторингу зобов'язаними особами є: особа, визнана винною у ДТП особа - ОСОБА_3; страхова компанія - ПрАТ "СК "Лафорт"; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п. 1.5 договору факторингу зобов'язання клієнта перед боржником за основним договором на момент укладення цього Договору клієнтом виконані повністю.

Згідно з п. 2.1 договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав клієнт передає під час підписання цього Договору наступні документи: засвідчену копію основного договору; пакет документів відповідно до п. 3.1 основного договору.

Пунктом 4.1 договору факторингу встановлено, що за передані права вимоги до боржника за договором факторингу фактор сплачує клієнтові 3 219,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" набуло право грошової вимоги у розмірі 9 599,48 грн до боржників, які визначені у п. 1.4 договору факторингу, а саме: до визнаної винною у ДТП особи - ОСОБА_3, страхової компанії - ПрАТ "СК "Лафорт"; Моторного (транспортного) страхового бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2013 порушено провадження у справі № 910/20063/13 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт".

27.02.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою №7 від 27.02.2015 про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт" за 15 договорами факторингу на загальну суму 227 753,48 грн, в тому числі, і за договором факторингу на суму 9 599,48 грн, що ґрунтуються на невиконаних Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Лафорт" зобов'язаннях з виплати страхового відшкодування потерпілим за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якій просило визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт" та включити грошові вимоги у вказаному розмірі до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі №910/20063/13 визнано кредитором Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт" Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на суму 228 971,48 коп.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" визнано кредитором Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт", в тому числі, і за договором факторингу на суму 9 599,48 грн.

Відповідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, розмір грошової вимоги у сумі 9 599,48 грн та обґрунтованість такої вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт" встановлені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 у справі № 910/20063/13, мають преюдиціальне значення і не потребують доказуванню у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

За приписами частин 1-3 ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі № 910/20063/13 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Лафорт" та припинено провадження у справі.

Вказаною ухвалою встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв'язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ для задоволення вимог його кредиторів.

Таким чином, станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду, його визнано кредитором страхової компанії - банкрута із грошовими вимогами, в тому числі, у розмірі 9 599,48 грн, проте, під час провадження у справі про банкрутство такої особи не виявлено майна або інших активів, за рахунок яких могли бути задоволені вимоги позивача.

Частиною 1 ст. 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду заподіяну третім особам.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров'я згідно з чинним законодавством.

Таким чином, МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ у двох випадках: визнання страховка банкрутом або ліквідації страховика, а також у випадку недостатності коштів страховика та існування заборгованості за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що в матеріалах справи наявні та доведені всі необхідні умови для здійснення відшкодування МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, а саме: визнання страховика-учасника МТСБУ (Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Лафорт") банкрутом та його ліквідація, а також недостатність коштів і майна страховика-учасника МТСБУ для здійснення грошових виплат його кредиторам (зокрема, Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал").

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов'язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. ст. 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До основних ознак договору факторингу слід віднести, зокрема, предмет договору, яким є відступлення права грошової вимоги, у зв'язку з чим відбувається заміна кредитора у зобов'язанні. Метою такого відступлення є отримання фінансування від фактора (банка чи іншої фінансової установи), що, в свою чергу, зумовлює віднесення факторингу до фінансових операцій. Віднесення факторингу до фінансових послуг обумовило ще одну відмінну ознаку такого договору, а саме специфіку його сторін, зокрема фактором може бути банк чи інша фінансова установа, а клієнтом юридична особа чи фізична особа-підприємець. Окрім цього, фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів (факторинг) відбувається за плату (окрім випадків, коли факторинг має забезпечувальний характер), розмір якої визначається договором, це може бути як сплата відсотків, так і фіксованої ставки за таку фінансову послугу. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Отже, договір факторингу, поєднує в собі ознаки різних договорів: цесії (відступлення права вимоги), кредитування, страхування, застави, поруки, і є окремим видом правочину, який регулюється спеціальними нормами законодавства, а саме Главою 73 ЦК України "Факторинг", Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" тощо.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 11.11.2015 у справі № 910/11399/15.

Таким чином, позивач, уклавши з ФОП ОСОБА_5 договір факторингу, отримав від первісного кредитора право вимоги з одержання грошового відшкодування нанесеної шкоди (за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відподальності власників наземних транспортних засобів) до боржника - ПАТ "СК "Лафорт", а відтак, правомірно набув прав нового кредитора у зобов'язанні.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" про стягнення з МТСБУ шкоди у розмірі 9 599,48 грн є правомірними та обґрунтованими.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1 396,52 грн неустойки, 393,58 грн. інфляційних втрат та 100,99 грн 3% річних.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 992 Цивільного кодексу України та п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику (потерпілій особі).

Як було встановлено судом, за договором відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування та договором факторингу позивач набув всі права вимоги до боржника, що виникли за фактом настання спірної ДТП.

З урахуванням викладеного, зважаючи на звернення позивача з вимогою до відповідача про сплату грошових коштів 22.01.2016, здійснивши перевірку здійсненого нарахування, суд вважає за можливе стягнути з відповідача неустойку у розмірі 1 396,52 грн.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК.

Такий правовий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 393,58 грн. інфляційних втрат та 100,99 грн 3% річних підлягають задоволенню повністю.

За описаних вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м.Київ, Русанівський бульвар, будинок 8, ідентифікаційний код 21647131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36020, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця 1100-річчя Полтави, будинок 14-А/22, ідентифікаційний код 37686922) 9 599 (дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 48 коп. відшкодування, 1 396 (одну тисячу триста дев'яносто шість) грн. 52 коп. неустойки, 393 (триста дев'яносто три) грн. 58 коп. інфляційних втрат, 100 (сто) грн. 99 коп. 3% річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.10.2016

Суддя О.М. Ярмак