РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016Справа №910/10572/16

За позовомЗаступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп
Провизнання недійсним договору та додаткової угоди та стягнення 646 575,57грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від прокуратури: Мамушкіна А. - за посвідченням;

Від позивача: не з'явились;

Від відповідача: Беліков В.О. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації з позовною заявою про:

- визнання недійсним п.3.1 Договору від 21.07.2015 №16 про закупівлю послуг за держави кошти, укладений між Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп», в частині включення до розрахункової ціни цього договору суми «відрахувань до бюджету податку на прибуток підприємств» у розмірі 592 540,29грн.;

- визнати недійсним п.2 Додаткової угоди від 14.01.2016 №3 до Договору від 21.07.2015 №16 про закупівлю послуг за держави кошти, укладений між Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп», в частині включення до розрахункової ціни цього договору суми «відрахувань до бюджету податку на прибуток підприємств» у розмірі 107 435,63грн.;

- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп» повернути шляхом стягнення на користь Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації фактично сплачену за Договором від 21.07.2015 №16 та Додаткової угоди від 14.01.2016 №3 до Договору від 21.07.2015 №16 суму відрахувань податку на прибуток підприємств у розмірі 646 575,57грн.

08.07.2016р. позивач через відділ загального діловодства господарського суду подав суду клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

05.07.2016р. відповідач-через відділ загального діловодства господарського суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Прокуратурою Рівненської області за результатами вивчення матеріалів перевірки державних закупівель Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації за період з 01.01.2015 по 20.11.2015, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області, виявлено ряд порушень вимог законодавства при використанні бюджетних коштів.

Зазначеною перевіркою прокуратури встановлено, що згідно акту перевірки державних закупівель №17-31-06/60 від 24.11.2015, складеного Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області, встановлено, що 21.07.2015 між Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп» укладено договір №16 про закупівлю послуг за держави кошти послуг з харчування дітей, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, у навчальних закладах, розташованих на території радіоактивного забруднення Рівненської області.

Договір №16 про закупівлю послуг з харчування дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи за держави кошти укладено за результатами проведення відкритих торгів, відповідно до умов документації конкурсних торгів на закупівлю послуг щодо забезпечення харчування за контрактом, яка затверджена рішенням комітету з конкурсних торгів Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації №4 від 28.05.2015 та умов пропозиції учасника-переможця торгів.

За умовами вказаного договору Учасник (Товариство з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп») зобов'язується у 2015 році надати Замовникові (Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації) послуги з харчування дітей, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, у навчальних закладах, розташованих на території радіоактивного забруднення Рівненської області, а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги за вартістю, на умовах та у порядку, встановленим цим Договором.

За твердженням Прокуратури Рівненської області спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки при його укладенні були порушені норми ст. 203 ЦК України, що відповідно до положень ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Як зазначено в позовній заяві, у даному випадку підставами для визнання недійсним договору від 21.07.2015 №16 про закупівлю послуг за держави кошти, укладений між Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп» є порушенням при його укладенні вимог ст. 134 податкового кодексу України, п.11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 17 «Податок на прибуток», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №353 від 28.12.200, п.6, 30 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999.

За твердженням Прокурора, п.3.1 Договору від 21.07.2015 №16 про закупівлю послуг за державні кошти, укладений між Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп» підлягає визнанню недійсним в частині включення до розрахункової ціни цього договору суми відрахувань до бюджету податку на прибуток підприємств у розмірі 592 540,29грн.

Аналогічно п.2 Додаткової угоди №3 від 14.01.2016 до Договору №16 від 21.07.2015 від 21.07.2015 №16 про закупівлю послуг за державні кошти, укладений між Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп» підлягає визнанню недійсним в частині включення до розрахункової ціни цього договору суми відрахувань до бюджету податку на прибуток підприємств у розмірі 107 439,63грн.

Крім того, прокурор вважає, що у відповідності до ст.216 ЦК України, ст.208 ГК України, підлягає поверненню фактично сплачена за Договором №16 від 21.07.2015р. сума відрахувань до бюджету податку на прибуток підприємств у розмірі 539 323,31грн., шляхом стягнення указаної суми з Товариства з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп» на користь Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації.

За розрахунком Прокурора, підлягає поверненню фактично сплачена за Договором №16 від 21.07.2015 сума відрахувань до бюджету податку на прибуток підприємств у розмірі 646 575,57грн. (з них: 539323,31грн.- за вересень-грудень 2015, 107 252,26 грн.- за січень-лютий 2016) шляхом стягнення указаної суми з Товариства з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп» на користь Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Законодавством встановлено, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України, а відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Постановою пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року зазначено, що відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено, у зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205- 210, 640 ЦК України, тощо).

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що прокурор необґрунтовано стверджує про протиправність укладання спірного договору № 16 від 21.07.2015р.

Суду доведено, що для участі у вказаній процедурі відкритих торгів Відповідачем 02.07.2015 року було надано пропозицію учасника торгів у якій окрім іншого, відповідно до пункту 7.2.1 розділу III ДКТ було надано калькуляцію вартості послуг з харчування. Зазначену калькуляцію було складено відповідно до вимог конкурсної документації, а саме Додатку №8 до ДКТ. У рядку З орієнтовної форми калькуляції окремо визначено «Відрахування до бюджету податку на прибуток підприємств», який було довідково розраховано з прибутку та який є складовою частиною прибутку, виходячи із бухгалтерського фінансового результату за П(С)БО чи МСФЗ.

Суд погоджується з твердженням Відповідача, що ціноутворюючим фактором вартості послуг з харчування є вартість сировини й націнка, котру встановлюють у відсотках від вартості сировинного набору страви, або від вартості кожного окремого продукту незалежно від того, на виготовлення яких страв цей продукт витрачається.

Повна собівартість продукції громадського харчування включає виробничу собівартість продукції власного виробництва та витрати обертання, які складаються з чистих витрат обігу (пов'язаних із перетворенням товарної форми вартості у грошову) та витрат о організації споживання (витрат, що формуються у процесі організації харчування).

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає П (С) БО 16, при чому, відповідно до п. 11 П(С)БО 16, суб'єкти господарської діяльності, самостійно встановлюють перелік та склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції, робіт, послуг.

Згідно інформаційного листа Міністерства фінансів України від 15.02.2013 р. за №31- 08410-07/23-357/246 визначено, що по своєму призначенню калькуляція не відповідає всім ознакам первинного документу, оскільки калькуляцією не фіксуються господарські операції, розпорядження чи дозволи на проведення господарських операцій, тому показники витрат що визначені в калькуляції є розрахунковими.

Відповідно до зазначеного, Відповідачем вартість послуг з харчування дітей розраховувалась за економічними елементами відповідно до П (С)БУ та норм Податкового кодексу України, тобто Відповідач не включав в витрати відрахування до бюджету податок на прибуток (в орієнтовній калькуляції визначено в окремому рядку 3), що є частиною прибутку, розрахованого за нормами П (С) БО.

Таким чином, висновки Прокурора є безпідставними, не обґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам.

Окрім того, посилання прокурора на порушення ст. 134 Податкового кодексу України під час укладення Договору є хибними, бо зазначена норма жодним чином не зачіпається та не регулюється Договором. Зазначена норма має непряме, умовне відношення до умов ДКТ, але умови ДКТ є чинним та не ким не оскаржувались.

Відповідно до пункту 5 статті 28 Закону України «Про здійснення державних закупівель» Замовник визначає переможця торгів з числа учасників, пропозиції конкурсних торгів яких не було відхилено згідно з цим Законом (у кількості не менше двох), на основі критеріїв і методики оцінки, зазначених у документації конкурсних торгів. Критеріями оцінки є у разі здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг, що виробляються, виконуються чи надаються не за окремо розробленою специфікацією (технічним проектом), для яких існує постійно діючий ринок, - ціна.

Таким чином критерієм оцінки переможця є саме ціна, а не калькуляція.

Приписами ст. 31 Закону України «Про здійснення державних закупівель» передбачено, що у день визначення переможця замовник акцептує пропозицію конкурсних торгів, що визнана найбільш економічно вигідною за результатами оцінки.

Таким чином найбільш економічно вигідна пропозиція не може завдавати збитки Замовнику.

Окрім іншого, відповідно до приписів Закону України «Про здійснення державних закупівель» а саме ст. 41, що регулює питання про недійсність договору про закупівлю, Договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону, а також у разі його укладення з порушенням строків, передбачених абзацами третім, четвертим частини другої статті 31, абзацом четвертим частини п'ятої статті 36 та абзацом другим частини третьої статті 39 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв'язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Таким чином, якщо ДКТ є чинною, результати процедури закупівлі не скасовано органом оскарження чи судом, договір укладено без порушення строків та не підчас оскарження процедури закупівлі, а також після його повного й належного виконання, визнання договору недійсним неможливо.

З огляду на позовні вимоги заступника прокурора Рівненської області вбачається, що він розглядає Договір, як самостійний правочин та не поєднує його з результатами проведення відкритих торгів, які відбулись відповідно до умов Документації конкурсних торгів на закупівлю послуг щодо забезпечення харчування за контрактом, яка затверджена рішенням комітету з конкурсних торгів Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації №4 від 28.05.2015.

Судом встановлено, що на час розгляду справи оскарження зазначеної процедури закупівлі жодним з можливих суб'єктів оскарження в тому числі Позивачем не здійснювалось, ДКТ є чинною, результати процедури закупівлі є дійсними, Договір про закупівлю укладено у встановлені законом строки, таким чином відсутні підстави визнання договору, а також визнання договору недійсним юридично є неможливим в силу ст. 41 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

У своїй позовній заяві Прокурор та Позивач посилаються на Акт перевірки державних закупівель Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, складений Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області, в якому зазначено, що «ціна пропозицій переможця торгів ТОВ «Геус-Груп» та вартість Договору №16 від 21.07.2015 завищена на суму відрахувань до бюджету податку на прибуток на загальну суму 592 540,29грн.».

Суд не може розцінювати Акт перевірки державних закупівель Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, складений Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області, належним та допустимим доказом факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, оскільки:

- по перше Державною фінансовою інспекцією в Рівненській області проведено перевірку державних закупівель Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної за період з 01.01.2015р. по 20.11.2015р., зокрема правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем в результаті господарської діяльності виникли за укладеними 21.07.2015р. договору №16., 14.01.2016р. додаткової угоди №3 до договору № 16;

- по друге між сторонами (позивачем та відповідачем) існували договірні відносини. Свої зобов'язання за Договором сторони виконали в повному обсязі, претензій щодо невиконання чи неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань позивачем заявлено не було.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зміст правочинів не суперечить законодавству, яке мало бути застосоване до нього. Правочин укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Для визнання недійсним у судовому порядку правочину або частини правочину необхідно встановити, що правочин або частина правочину не відповідає вимогам закону або ж його сторонами (стороною) при укладені було порушено господарську компетенцію.

Судом встановлено, що під час укладання спірного Договору сторонами було досягнуто всіх вимог для чинності правочину, тому твердження Позивача про наявність підстав для визнання такого Договору недійсним є безпідставними.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. ч. 4, 7 ст. 179 ГК України, при укладені господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, оскільки належними доказами не доведено, що при укладенні спірного Договору порушено приписи ст. 203 ЦК України, - немає підстав вважати його таким, що не створює юридичних наслідків для сторін.

Таким чином, прокурором не зазначено обставин, які могли б слугувати підставами для визнання договору та додаткової угоди недійсними, а твердження про те, що спірний договір та додаткова угода не відповідають вимогам чинного законодавства не підтверджуються матеріалами справи, а тому вимоги про визнання їх недійсними не підлягає задоволенню судом.

Оскільки, судом не встановлено наявності підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору від 21.07.2015 №16 про закупівлю послуг за держави кошти, укладений між Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Геус-Груп» та Додаткової угоди №3 до Договору, то підстави для задоволення позову в частині зобов'язання повернути шляхом стягнення на користь Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації фактично сплачену за Договором від 21.07.2015 №16 та Додаткової угоди від 14.01.2016 №3 до Договору від 21.07.2015 №16 суму відрахувань податку на прибуток підприємств у розмірі 646 575,57грн. також відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги заступника прокурора Ровінського району в інтересах держави в особі Департаментом соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на прокуратуру Рівненської області.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.10.2016

Суддя І.І. Борисенко