КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа№ 910/7509/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

представники:

від позивача (апелянт): не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 по справі № 910/7509/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 109,53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі № 910/7509/16 у задоволені позову Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (до зміни організаційної форми - публічне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь") до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1 109,53 грн. - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не стала правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й ДП «Донецька залізниця»), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ "Українська залізниця" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі № 910/7509/16, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі № 910/7509/16 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції в порушення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, не встановив всі фактичні обставини справи, а саме не встановив факту наявності чи відсутності передавального акту, у зв'язку з чим, передчасно та необґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Крім того, скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд не врахував особливості утворення ПАТ "Українська залізниця", встановлені Законом України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», в тому числі в частині того, що відповідач є правонаступником всіх прав та обов'язків підприємств залізничного транспорту. Також, скаржник зазначив, що суд першої інстанції в порушення ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позбавив позивача можливості надати заперечення на відзив відповідача, та в порушення ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, при наявності підстав, на думку скаржника, для відкладення розгляду справи, прийняв оскаржуване рішення в першому засіданні, без участі позивача, не врахувавши, що відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 07.10.2014 «Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення» та розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місцем знаходження позивача є м. Маріуполь, населений пункт в якому проводиться АТО, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі № 910/7509/16 є незаконним та необґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до автоматизованого розподілу справи № 910/7509/16 між суддями, справу розподілено судді - доповідачу Станіку С.Р. у складі колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Тарасенко К.В. Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2016 з урахуванням ухвали про виправлення описки) апеляційну скаргу по справі № 910/7509/16 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Тарасенко К.В. та Хрипун О.О., справу призначено до розгляду на 07.09.2016.

22.08.2016 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказував на відповідність рішення місцевого господарського суду нормам матеріального та процесуального права, а також відсутність підстав для його скасування. Зокрема, відповідач наголошував на тому, що боржник - ДП «Донецька залізниця» з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій - не виключено, тобто залишається юридичною особою, яка має цивільні права та обов'язки, і правонаступництво відповідача щодо прав та обов'язків ЛП «Донецька залізниця» у розумінні приписів вимог закону - не наступило.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/7509/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 справу № 910/7509/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О., розгляд справи вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 07.09.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 розгляд справи відкладено до 21.09.2016.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 у зв'язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у засіданні членів робочої групи, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, п.2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/7509/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 справу № 910/7509/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В., розгляд справи вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 21.09.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 розгляд справи № 910/7509/16 відкладено до 05.10.2016.

Апелянт своїх представників в судове засідання 05.10.2016 - не направив. Про розгляд справи був повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження. Крім того, апелянтом поштовими відправленнями, які надійшли до Київського апеляційного господарського суду 12.08.2016 та 22.08.2016 відповідно, подано клопотання про розгляд справи за відсутності представників апелянта за наявними у справі матеріалами.

Відповідач також своїх представників в судове засідання 05.10.2016 - не направив, причин неявки суду не повідомив. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис представника відповідача в розписці про відкладення розгляду справи на 05.10.2016.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно до залізничної накладної № 49016991 на адресу ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" 18.10.2015 зі станції відправлення "Добропілля" ДП «Донецька залізниця» на станцію "Сартана" ДП «Донецька залізниця» прибув вагон № 67873448 з вантажем "Вугілля кам'яне", вантажовідправником яких є ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ".

Статтею 52 «Статуту залізниць України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Вагон № 67873448 видано ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" із складанням комерційного акта від 18.10.2015 № БІ 574750/661, в якому зафіксовано невідповідність фактичної маси вантажу тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Відповідно до комерційного акта у вагоні № 67873448 брутто - 89 900 кг., тара - 23 100 кг., нетто - 66 800 кг., що менше маси вказаної у залізничній накладній №4 9016991 на 2 200 кг.

Разом з тим, у комерційному акті вказано, що: вантаж маркований однією поздовжньою борозною катка ущільнювача; маркований вапном; фактично виявилося навантаження на рівні бортів, ущільнена катком, маркована вапном; над 3-4 люками справа поглиблення 3000х1000х500 мм; маркування у місці поглиблення порушено. В технічному відношенні вагон справний, течі вантажу немає, двері цільні, люка закриті.

Вартість недостачі вантажу, яка була розрахована позивачем відповідно до рахунків-фактур від 08.10.2015 № 0810-3 і від 09.10.2015 № 0910-8 та посвідчення якості від 09.10.2015 № 40, з урахуванням норми недостачі вантажу 2%, склала 1 109,53 грн.

Враховуючи вищенаведене, ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" звернулося до суду з позовом про стягнення з ПАТ "Українська залізниця", як правонаступника ДП «Донецька залізниця», збитки, що виникли, у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 1 109, 53 грн.

Згідно з частиною п'ятою статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 6 «Статуту залізниць України», накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно із статтею 113 «Статуту залізниць України», за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (статті 114 «Статуту залізниць України»).

Отже, місцевим господарським судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що вагон № 67873448 було прийнято до перевезення ДП «Донецька залізниця» та видано позивачу із складенням комерційного акта від 18.10.2015 № БІ 574750/661, з чим суд апеляційної інстанції погоджується.

Разом з тим, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом до ПАТ "Українська залізниця" з огляду на те, що відповідач є правонаступником прав та обов'язків ДП «Донецька залізниця» у спірних правовідносинах, однак суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість таких доводів позивача, з чим колегія апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

ПАТ "Українська залізниця", як нова юридична особа утворена згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення ПАТ "Українська залізниця" від 25.06.2014 № 200.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Статут ПАТ "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735.

Згідно з частинами першою та другою статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Цивільного кодексу України, злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Частинами другою та третьою статті 107 Цивільного кодексу України встановлено, що після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, відповідно до чинного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й у постанові Кабінету Міністрів України «Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.06.2014 № 200.

Разом з тим, сама по собі вказівка в Законі України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанові Кабінету Міністрів України «Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.06.2014 № 200 та статуті відповідача про те, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означає автоматичного правонаступництва без проведення відповідної процедури припинення юридичних осіб таких підприємств.

Пунктами 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.06.2014 № 200 встановлено, що проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Залізниці.

Крім того, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" на часткову зміну пункту 5 Постанови № 200 установлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 зазначеної постанови, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

Тобто майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (в тому числі ДП "Донецька залізниця"), яке розміщене на території проведення антитерористичної операції не увійшло до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

Згідно із статтею 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції триває до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Залізниці.

ДП «Донецька залізниця» знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою в м. Донецьк), залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися), самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність та має нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Таким чином, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ПАТ "Українська залізниця", не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й Державного підприємства «Донецька залізниця»), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до Залізниці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, з чим суд апеляційної інстанції погоджується.

Щодо доводів апелянта в обґрунтування підстав скасування судового рішення про те, що суд першої інстанції в порушення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, не встановив всі фактичні обставини справи, а саме не встановив факту наявності чи відсутності передавального акту, у зв'язку з чим, передчасно та необґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Складання та затвердження передавального акта не є єдиною обов'язковою умовою, наявність якої можна вважати підтвердженням правонаступництва.

Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Тобто моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи слід вважати дату внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

До моменту внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи, її цивільна правоздатність не припиняється. До правонаступника (у разі припинення шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення) переходять усі права та обов'язки припиненої юридичної особи лише з моменту внесення такого запису.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 07.06.2016 №910/24774/15.

Станом на час вирішення спору інформація в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про те, що цивільна правоздатність ДП "Донецька залізниця" припинена - відсутня.

В той час містяться дані про перебування ДП "Донецька залізниця" (ідентифікаційний код 01074957) в стані припинення (www.irc.gov.ua).

За таких обставин, враховуючи факт перебування ДП "Донецька залізниця" у стані припинення підприємницької діяльності і той факт, що матеріалами справи не підтверджено факт переходу прав та обов'язків ДП "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця", а сам по собі початок роботи новоствореного товариства не є обставиною, з якою пов'язується перехід прав до правонаступника в процедурі припинення та її завершення, правових підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

Доводи апелянта в обґрунтування підстав скасування судового рішення про те, що суд першої інстанції в порушення ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позбавив позивача можливості надати заперечення на відзив відповідача, та в порушення ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, при наявності підстав, на думку скаржника, для відкладення розгляду справи, прийняв оскаржуване рішення в першому засіданні, без участі позивача, не врахувавши, що відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 07.10.2014 «Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення» та розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» місцем знаходження позивача є м. Маріуполь, населений пункт в якому проводиться АТО, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, зі змісту вищевказаних приписів вбачається, що питання про те, чи наявні певні перешкоди для розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи № 910/7509/16, ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", було повідомлено про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, ухвалу від 24.04.2016 про порушення провадження в даній справі позивач отримав 04.05.2016, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, в той час, як дата судового засідання - 30.05.2016, проте клопотання про відкладення розгляду справи скаржник до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції, вважає, що вищенаведені доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 по справі № 910/7509/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 по справі № 910/7509/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7509/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова