ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. Справа № 922/5560/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача за первісним позовом ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 28 вересня 2016 року,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 13 січня 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за первісним позовом (вх. № 2075 Х/1-6) на рішення Господарського суду Харківської області від 11 липня 2016 року у справі №922/5560/15

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства Граніт, с. Рясне

до Приватного сільськогосподарського підприємства Патріот, с. Рясне

про стягнення 200733,47 грн.

та за зустрічним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства Патріот, с.Рясне

до Приватного сільськогосподарського підприємства Граніт, с. Рясне

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ПСП "Граніт", посилаючись на статті 22, 638, 1166 Цивільного кодексу України, статті 125, 152, 156 Земельного кодексу України та статті 13, 15, 18, 31, 32 Закону України "Про оренду землі", звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до ПСП "Патріот" про відшкодування збитків, завданих неправомірними діями щодо зайняття та обробки земельних ділянок, у розмірі 200733,00 грн., з яких 23109,10грн. реальних збитків та 177624,37грн. упущеної вигоди.

Водночас, із зустрічною позовною заявою звернулось ПСП "Патріот" до ПСП "Граніт" про визнання недійсними договорів оренди землі від 27.10.2011р. та 08.11.2012р., укладені між ОСОБА_3 та ПСП "Граніт", посилаючись на те, що при укладанні спірних договорів оренди не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору; земельні ділянки, які є предметом спірних договорів оренди землі, по факту передані не були, акти прийому - передачі підписані між сторонами не були; відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів паспортизації земельної ділянки; відсутні докази сплати орендної плати на виконання спірних договорів.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01 грудня 2015 року у справі №922/5560/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2016 року, первісний позов задоволено повністю, стягнуто з ПСП "Патріот" на користь ПСП "Граніт" 200733,47 грн. збитків, у тому числі 23109,10 грн. реальних збитків та 177624,37 грн. упущеної вигоди. Стягнуто з ПСП "Патріот" на користь ПСП "Граніт" судовий збір у розмірі 3011,00 грн. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 12 квітня 2016 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2016 року у справі №922/5560/15 та рішення господарського суду Харківської області від 01 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова Вищого господарського суду України мотивована тим, що судами при прийнятті оскаржуваних рішень не досліджено всіх обставин справи у даних правовідносинах, зокрема, щодо доведеності складу цивільного правопорушення та розміру неодержаних доходів, а також не надано належної оцінки відносно держаної реєстрації договору оренди землі від 08.11.2012р.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11 липня 2016 року у справі № 922/5560/15 (суддя Чистякова І.О.) відмовлено в задоволенні як первісного позову, так і зустрічного позову повністю.

Позивач за первісним позовом з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 11 липня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову ПСП "Граніт" про відшкодування збитків, завданих неправомірними діями щодо самовільного зайняття та обробки земельних ділянок.

Вважає, що судом першої інстанції взагалі не досліджено та не враховано обставини, які підтверджують наявність реальної можливості ПСП "Граніт" отримати розрахований неодержаний дохід за умови відсутності порушень з боку відповідача.

Посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам по справі, які в сукупності, разом з дослідженими доказами дають можливість встановити наявність у позивача реальної можливості обробляти орендовані земельні ділянки та отримувати прибуток від продажу зернових та факт самовільного зайняття відповідачем земельних ділянок, а також вжиття позивачем усіх можливих заходів щодо усунення свого порушеного права та отримання реального доходу.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем доведено факт самовільного зайняття земельних ділянок з кадастровими номерами :02:002:0604 та :02:002:0605 відповідачем, доведено факт завдання та розмір завданих збитків, а також причинно-наслідковий звязок між цими фактами, а натомість, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутності його вини у завданні збитків ПСП "Граніт".

У відзиві на апеляційну скаргу від 26.08.2016р. (вх. №8374) відповідач за первісним позовом вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та посилається, зокрема, на те, що ПСП "Патріот" жодних дій, які б свідчили про фактичне використання земельних ділянок, не вчиняло, кримінальні провадження відносно посадових осіб ПСП "Патріот" не здійснювалися, у звязку з чим просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач за первісним позовом надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 8458 від 29.08.2016р.), у звязку з неможливістю прибуття у призначене судове засідання.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30 серпня 2016 року у справі № 922/5560/15 відкладено розгляд справи на 06 жовтня 2016 року.

У додаткових поясненнях від 06.10.2016р. ПСП "Граніт", зокрема, вказує на те, що ПСП "Патріот" використовувало на законних підставах спірні земельні ділянки до 2011 року, проте після укладення договорів оренди землі між ОСОБА_3 та ПСП "Граніт" від 27.10.2011р. та 08.11.2012р. у відповідача за первісним позовом не має правових підстав на використання зазначених земельних ділянок. Разом з тим, позивач за первісним позовом зазначає, що матеріали справи містять докази використання ПСП "Патріот" спірних земельних ділянок у 2013 році.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 06 жовтня 2016 року представник позивача за первісним позовом підтримав вимоги апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПСП "Граніт".

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, а також з огляду на закінчення процесуального строку апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду, встановленого ч.1 ст.102 ГПК України, колегія суддів вважає за необхідне закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається із матеріалів справи, між ПСП "Патріот" та ОСОБА_4 було укладено договір №24 про оренду земельної частки (паю), відповідно до якого ОСОБА_4 передала в оренду земельну частку (пай) в розмірі 5,34 умовних кадастрових гектарів, а ПСП "Патріот" прийняло у користування земельну частку (пай) та зобов'язалось сплачувати орендну плату (т.1, арк.97-98).

Договір зареєстрований 01.11.2001р. в книзі реєстрації договорів про оренду землі Писарівської сільської ради за №23, строк дії закінчився 01.11.2011 року.

Між ПСП "Патріот" та ОСОБА_3 було укладено договір №25 про оренду земельної частки (паю). Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 передав в оренду земельну частку (пай) в розмірі 5,34 умовних кадастрових гектарів, а ПСП "Патріот" прийняло у користування земельну частку (пай) та зобов'язалось сплачувати орендну плату (т.1, арк.99-100).

Договір зареєстрований 01.11.2001р. в книзі реєстрації договорів про оренду землі Писарівської сільської ради за №24, строк дії закінчився 01.11.2011 року.

В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 змельні ділянки були виділені в натурі та видано державні акти на право власності на земельну ділянку.

Згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку від 08 вересня 2004 року ОСОБА_3 був власником земельних ділянок, розташованих на території Писарівської сільської ради Золочівського району Харківської області з кадастровими номерами :02:002:0604 площею 4,8338га та :02:002:0605 площею 4,7860га. (т.1 а.с. 20, 23).

27.10.2011р. між ОСОБА_3 (орендодавець) та ПСП Граніт в особі директора ОСОБА_5 (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,8338га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Писарівської сільської ради

Згідно з пунктом 8 вказаного договору договір укладено на 25 років.

Пунктом 20 договору встановлено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у трьохденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Вищезазначений договір зареєстрований в Золочівському районному відділі Харківської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 листопада 2012 року за № 00653.

За актом приймання-передачі земельної ділянки від 10 березня 2012 року ОСОБА_3 передав ПСП "Граніт" земельну ділянку площею 4,8338га згідно Державного акту на право власності на землю серія ХР №9084902 (т. 1, а.с. 19).

08.11.2012р. між ПСП "Граніт" та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Писарівської селищної ради, площею 4,7860га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Писарівської сільської ради.

Вказаний договір укладено на 25 років (пункт 8 договру).

За умовами договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у трьохденний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (пункт 20 договору).

Договір оренди на земельну ділянку на території Писарівської селищної ради, площею 4,7860 га (кадастровий номер :02:002:0605) було зареєстровано 16.11.2012р., що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-013 від 08.05.2013р. (т. 3, а.с. 58-59).

За актом приймання-передачі земельної ділянки від 08 листопада 2012 року ОСОБА_3 передав ПСП "Граніт" земельну ділянку площею 4,7860га згідно Державного акту на право власності на землю серія ХР №084903 (т. 1, а.с. 25).

24 липня 2013 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.08.2013р. № 34952453 (т.1, арк.102).

У червні 2014 року ПСП "Граніт" звернулось до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_6 про захист права користування земельними ділянками шляхом усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

02.10.2014р. Золочівським РВ ГУМВС України в Харківській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань запис про кримінальне провадження під номером 0000569 за статтею 356 Кримінального кодексу України.

16.03.2015р. Золочівським районним судом Харківської області було постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_6 директору ПСП "Патріот", здійснювати будь-яку діяльність з обробки, засіву і збору врожаю на зазначених земельних ділянках.

29.04.2015р. Золочівським районним судом було винесено заочне рішення про задоволення позовних вимог про захист права користування земельними ділянками шляхом усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

В даному рішенні суду встановлено, що відповідно до заповіту ОСОБА_3, складеного 30.05.2012р. та 29.10.2012р., та посвідчених нотаріально, земельні ділянки, що перебувають в оренді позивача за первісним позовом за вищевказаними договорами, та право власності на майновий пай члена КСП передаються у спадок ОСОБА_7.

Проте, ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 19.02.2016р. заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 29.04.2015р. у справі № 622/772/14-ц скасоване за заявою ОСОБА_6 від 19.05.2015р. та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до заповіту ОСОБА_3 від 07.05.2013р., посвідченого секретарем Писарівської селищної ради, вищезазначені земельні ділянки передаються у спадок ОСОБА_6 (т.1, арк.101).

Таким чином, на час розгляду справи новий власник спірної земельної ділянки не визначений.

Звертаючись з позовом до господарського суду, позивач за первісним позовом посилався, зокрема на те, що ПСП "Граніт" в особі директора ОСОБА_5 є правомірним користувачем земельних ділянок (кадастрові номери :02:002:0604, :02:002:0605) на підставі договорів оренди від 27.10.2011р. та 08.11.2012р., проте в результаті самовільного використання цих земельних ділянок ПСП "Патріот" його права на використання орендованих земельних ділянок порушено, у звязки з чим у ПСП "Граніт" виникли підстави для відшкодування завданих збитків.

Приймаючи оскаржуване рішення, Господарський суд Харківської області дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову, посилаючись на те, що ПСП "Граніт" не доведено реальності неодержаних доходів, а також факту самовільного зайняття земельних ділянок саме ПСП "Патріот" у 2014-2015 році.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам учасників процесу, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спору є стягнення збитків, заподіяних самовільним зайняттям земельних ділянок, а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Земельного кодексу, Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.

За приписами ст. 1 Закону України "Про оренду землі", ст. 93 Земельного кодексу України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 6 вказаного Закону, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною 1,2 статті 22 Закону України "Про оренду землі" орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Як вже було зазначено, 27.10.2011р. між ОСОБА_3 (орендодавець) та ПСП Граніт в особі директора ОСОБА_5 (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,8338га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Писарівської сільської ради

08.11.2012р. між ПСП "Граніт" та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Писарівської селищної ради, площею 4,7860га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, , яка знаходиться на території Писарівської сільської ради.

У пункті 5 договорів оренди визначено розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок,

Згідно з пунктом 8 договорів їх укладено на 25 років.

Пунктами 9, 10 узгоджено форму, у якій сплачується орендна плата (у натуральній формі фуражними пшеницею або ячменем за домовленістю сторін), її розмір, строк сплати орендної плати.

Договір оренди землі від 27.10.2011р. зареєстрований в Золочівському районному відділі Харківської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.11.2012р. за № 00652.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України щодо надання оцінки державної реєстрації договору оренди землі від 08.11.2012р. встановлено, що вказаний договір оренди землі було зареєстровано 16.11.2012р., що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.05.2013 №НВ-013 (т. 3 а.с. 58-59).

Отже, право оренди цих земельних ділянок (кадастрові номери :02:002:0604, :02:002:0605) зареєстроване відповідно до законодавства України, що підтверджується документами, доданими до матеріалів справи.

Частиною 4 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до пункту 39 вказаних договорів оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни або розірвання умов договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходять до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Тобто, умовами цих договорів також не передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для зміни умов або розірвання договорів.

Враховуючи викладене, смерть фізичної особи - орендодавця у даному випадку не є підставою для припинення договорів оренди землі від 27.10.2011р. та 08.11.2012р., оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обовязки за договором оренди.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується право користування позивачем за первісним позовом земельними ділянками (кадастрові номери :02:002:0604, :02:002:0605).

За таких обставин, колегія суддів не бере до уваги наявність декількох заповітів та не визначення на сьогодні власника спірних земельних ділянок, оскільки право користування земельними ділянками у відповідності до вимог чинного законодавства можливо на підставі оренди, постійного користування та права власності.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Відповідно до статті 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, зокрема, мають право самостійно господарювати на землі, а також на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Виходячи з положень ч. 2., 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, одним із способів захисту прав на земельні ділянки відповідно до п. "г" ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України є відшкодування заподіяних збитків, яке може застосовуватись при усуненні будь-яких порушень прав власника на землю чи землекористувача.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за таке порушення як самовільне зайняття земельних ділянок.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними

Позивач за первісним позовом, посилається, зокрема, на те, що орендовані ним земельні ділянки були самовільно зайняті ПСП "Патріот" внаслідок чого ПСП "Граніт" завдано збитки.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Приписами частин 1, 2 статті 1166 названого Кодексу, якою визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення, а юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Суб'єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов'язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду.

Проте, носієм обов'язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (які не є заподіювачами шкоди), на яких законом покладений обов'язок відшкодування шкоди.

Відповідно до пункту 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17 травня 2011 року № 6, згідно з пунктом 3.1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12 вересня 2007 року № 110 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування ОСОБА_1 визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963" підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення, а саме:

- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства;

- протокол про адміністративне правопорушення;

- припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства);

- акт обстеження земельної ділянки.

Отже, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі або територіальній громаді внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є зазначені документи в їх сукупності, оскільки саме вони можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір зайнятої ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.

Натомість, апелянт в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що орендовані ним земельні ділянки були самовільно зайняті відповідачем та використовуються ним, і це, на його думку, підтверджується наступними документами: копія протоколу огляду місця події від 13.03.2015р.; копія заяви про залучення до провадження як потерпілого; копія протоколу допиту представника потерпілого від 13.03.2015р.; копія протоколу огляду місця події від 30.07.2014р.; копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.07.2015р.; копія протоколу огляду місця події від 11.07.2015р.; копія протоколу допиту представника потерпілого від 11.07.2015р.; копія ухвали Золочівського районного суду Харківської області від 16.03.2015р.у справі № 622/772/14-ц; копія листа Управління агропромислового розвитку Золочівської районної державної адміністрації від 11.11.2015р. щодо результатів проведеної перевірки.

Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів дійшла висновку, що вони не є належними доказами на підтвердження факту самовільного зайняття спірної земельної ділянки саме відповідачем за первісним позовом виходячи з наступного.

В актах обстеження земельної ділянки від 04.09.2015р., що складені Державною інспекцією сільського господарства в Харківський області, не зазначено ким засіяні спірні земельні ділянки; у них не відображено обставин самовільного зайняття спірних ділянок, яким чином та у який спосіб визначалася особа, яка займала і використовувала такі ділянки, підпис представника відповідача в акті відсутній (т.1, а.с. 51,53).

Також, лист Управління агропромислового розвитку Золочівської районної державної адміністрації від 11.11.2015р. щодо результатів проведеної перевірки не є належним доказом встановлення обставин щодо зайняття спірних земельних ділянок ПСП "Патріот", оскільки висновки, котрі містяться у ньому, зроблені без належної перевірки відповідних обставин, пояснення у відповідача не відбиралися, до адміністративної відповідальності він не притягувався.

Крім того, факти, на які посилається апелянт не є такими, що вважаються встановленими та не доводяться при розгляді справи у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачені підстави звільнення від доказування. При цьому, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Водночас, інших належних доказів на підтвердження факту самовільного зайняття і використання саме відповідачем спірних земельних ділянок позивачем не надано.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору та за загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Отже, обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків.

Враховуючи не доведеність ПСП «Граніт» факту самовільного зайняття і використання ПСП «Патріот» спірних земельних ділянок, тобто те, що саме він є безпосереднім заподіювачем шкоди позивачу, відсутні усі складові цивільного правопорушення в діях відповідача, як то: протиправна поведінка відповідача та його вина, що є обов'язковою умовою для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а отже і причинно-наслідковий зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, що унеможливлює висновок про обґрунтованість позову.

Крім того, пунктом 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. №284 встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Для розрахунку суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач використав середню урожайність ярого ячменю (відповідно до листа Управління агропромислового розвитку від 29.08.2014 року), середню біржову ціну попиту на ячмінь (згідно листа Департаменту агропромислового розвитку Харківської ОДА від 11.08.2014 року №11-20/02/1825), середню урожайність ярого ячменю (відповідно до листа Управління агропромислового розвитку від 27.08.2015 року №180).

До того ж позивачем, на підставі листа Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 04.09.2015р. №03.01-26/3039 (том 1 а.с.48), проведено розрахунок розміру шкоди, відповідно до ОСОБА_1 визначення розміру шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963, яка становить загалом 23109,10грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні первісного позову повністю.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги ПСП Патріот про визнання договорів оренди землі від 27.10.2011р. та від 08.11.2012р., укладених між ОСОБА_3 та ПСП "Граніт" недійсними, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом щодо відсутності правових підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач за зустрічним позовом зазначає, що при укладанні спірних договорів оренди не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору; що земельні ділянки, які є предметом спірних договорів оренди землі по факту передані не були, акти прийому - передачі підписані між сторонами не були; відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів паспортизації земельної ділянки; відсутні докази сплати орендної плати на виконання спірних договорів.

Відповідачем за зустрічним позовом заявлено клопотання про застосування позовної давності, оскільки договір оренди землі від 27.10.2011р. був укладений 27.10.2011р., а отже строк позовної давності сплив 27.10.2014р.

Згідно з статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

у пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів розяснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Так, загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з матеріалів справи, договори оренди землі від 27.10.2011р. та від 08.11.2012р. були укладені між повноважними представниками сторін, які мали достатній обсяг цивільної працездатності для укладання цих договорів.

За умовами спірних договорів в оренду передаються земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, пунктом 5 договорів визначено розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а пунктами 9, 10 узгоджено форму, у якій сплачується оренда плата, її розмір, строк сплати орендної плати. Згідно з пунктом 8 договорів їх укладено на 25 років.

Невід'ємними частинами вказаних договорів є план або схема земельних ділянок, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт приймання-передачі обєкта оренди.

Зазначені документи дозволяють з максимальною точністю встановити об'єкт оренди та ідентифікувати його.

Також, в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі земельних ділянок, які підписані з обох сторін, що свідчать про факт передання земельних ділянок ПСП "Граніт", а також про волевиявлення обох сторін щодо передання цих ділянок.

Таким чином, договори оренди від 27.10.2011р. та 08.11.2012р. містять необхідну інформацію щодо земельних ділянок, які передаються в оренду та відповідають встановленим нормативними актами вимогам щодо договорів, а зміст вказаних договорів не суперечить діючому законодавству України.

Крім того, вказані договори зареєстровані у встановленому зоконом порядку в Золочівському районному відділ Харківської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України", що підтверджується відповідними записами державного реєстратора та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-013 від 08.05.2013р.

Отже, факт реєстрації вказаних договорів підтверджує наявність усіх передбачених законодавством відомостей про об'єкт оренди у оспорюваних договорах.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано та не підтверджено жодним доказом порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, у зв'язку з не включенням до тексту спірних договорів будь-яких умов та у зв'язку з не проведенням паспортизації.

Враховуючи вищенаведене та те, що у позивача за зустрічним позовом не виникло порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, а відтак заява відповідача за зустрічним позовом про застосування до зустрічної позовної заяви строку позовної давності є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, відповідно до цього суд вважає у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсними договорів оренди землі відмовити.

Доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом про те, що суд першої інстанції не дослідив всіх матеріалів справи та не взяв до уваги обставини справи, що на думку апелянта мають істотне значення, є необґрунтованими та спростовуються обставинами, викладеними вище в цій постанові.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства Граніт залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11 липня 2016 року у справі № 922/5560/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 10.10.2016 року.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Хачатрян В.С.