КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. cправа№ 910/9602/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Бабак Б.С.

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду м. Києва від 18.07.2016 р.

у справі № 910/9602/16 (суддя - Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 8894,86 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (далі - позивач) звернулось з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 7 582,55 грн, 311,00 грн інфляційних втрат, 935,25 грн пені та 66,06 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.07.2016 р. у справі № 910/9602/16 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 7 582,63 грн шкоди та 935,25 грн пені; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 18.07.2016 р., Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що грошові вимоги позивача, які виникли з договору факторингу № 1/13-09/2013 від 03.09.2013 р., не є страховим відшкодування, а тому у відповідача відсутні правові підстави для сплати 7 582,55 грн шкоди на користь ТОВ «Маркс.Капітал».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2016 р. апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.10.2016 р.

В засідання суду, призначене на 06.10.2016 р., представник відповідача не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Внаслідок настання страхового випадку Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі - ОСОБА_4 у сумі 7 582,55 грн.

03.09.2013 р. між ОСОБА_4 (далі - цедент, первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі - цесіонарій, новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування (далі - договір про відступлення права вимоги).

За умовами вказаного договору цедент відступає цесіонарію, а цесіонарій приймає і зобов'язується оплатити цеденту усі права вимоги, що виникли у цедента, у зв'язку із фактом настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Hyundai IX 35» із державним номерним знаком НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, відповідальність якого застрахована згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.12.2012 р., номер полісу АЕ № 0665560, у страховій компанії ПрАТ «Лафорт».

Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги виплати страхового відшкодування, внаслідок укладення цього договору цесіонарій займає місце цедента (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеної ДТП, у тому числі права одержання грошового відшкодування, нанесеного шкоди майну цедента, від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ, в передбачених законом випадках.

Згідно з п. 1.2 договору про відступлення права вимоги характеристика права вимоги, що передається цесіонарію цедентом за цим договором: загальна сума боргу (страхове відшкодування), право вимоги сплати якого передається цедентом, складає 7 582,55 грн.

Зобов'язаними особами є: особа, визнана винною у ДТП - ОСОБА_6; страхова компанія - ПрАТ «Лафорт»; Моторне (транспортне) страхове бюро України (п. 1.3 договору про відступлення права вимоги).

Як передбачено п. 2.1 договору про відступлення права вимоги, виплати страхового відшкодування за передані права вимоги до боржника за договором страхування цесіонарій сплачує цеденту 2 274,00 грн.

Умовами п. 3.1 вищевказаного договору передбачено, що для реалізації цесіонарієм придбаних ним прав цедент передає під час підписання цього договору наступні документи: чинний на дату ДТП поліс ОСЦВВТЗ або посвідчення відповідної пільгової категорії (учасник бойових дій, інвалід війни, інвалід 1 групи); копію паспорту, що засвідчує особу цедента; копію посвідчення водія цедента; довідку про присвоєння цеденту ідентифікаційного номеру; копію документу про реєстрацію транспортного засобу та документу, що посвідчує правомірність керування ТЗ цедентом; довідку про пошкодження ТЗ, складену інспектором ДАІ на місці ДТП; відомості про наявність добровільного страхування автомобіля (КАСКО); оригінал або завірену належним чином копію автотоварознавчого дослідження щодо встановлення розміру заданої шкоди (ремонт з урахуванням фізичного зносу), складеного відповідно до чинного законодавства, з обов'язковим долученням оригіналів фотографій пошкодженого ТЗ, зображення номерних знаків та номеру кузову (VIN код), або оригінал чи завірену належним чином копію автотоварознавчого дослідження щодо встановлення вартості ТЗ після ДТП у разі визнання ТЗ фізично знищеним; довідку про ДТП, яка видається органами внутрішніх справ (розширена довідка із зазначенням інформації про учасників ДТП та про осіб, винних у скоєнні ДТП); копію постанови місцевого суду, завірену належним чином (мокрою печаткою відповідного суду), що підтверджує відповідальність іншого учасника ДТП; заяву про відсутність здійснення взаєморозрахунків з особою, відповідальною за заподіяну шкоду; заяву до страхової компанії про відшкодування шкоди.

03.09.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал», (далі - фактор) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1/03-09/2013 (далі - договір факторингу).

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу клієнт передає фактору, а останній приймає і зобов'язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта з договору відступлення права вимоги виплати страхового відшкодування.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Як передбачено п. 1.3 договору факторингу, характеристика прав, переданих фактором клієнтом за цим договором: загальна сума боргу становить 26 367,89 грн.

Відповідно до п. 1.4 договору факторингу зобов'язаною особою є: особа, визнана винною у ДТП - ОСОБА_6; страхова компанія - ПрАТ «СК «Лафорт»; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Умовами п. 1.5 договору факторингу визначено, що зобов'язання клієнта перед боржником за основним договором на момент укладення цього договору клієнтом виконані повністю.

Пунктом 4.1 договору факторингу передбачено, що за передані права вимоги до боржника за договором факторингу позивач сплачує клієнтові 2 614,00 грн.

Згідно з п. 4.2 договору факторингу фактор зобов'язується протягом 10 банківських днів після набуття чинності цим договором перерахувати платіжним дорученням на поточний рахунок клієнта грошову суму, визначену у п. 4.1 цього договору.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що, на думку позивача, до нього на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу від 03.09.2013 р. № 1/03-09/2013 перейшло право вимоги до ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» по виплаті страхового відшкодування у розмірі 7 582,55 грн внаслідок настання страхового випадку - ДТП. При цьому, у зв'язку з ліквідацією ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» та невиплатою останнім суми грошового відшкодування, обов'язок відшкодувати шкоду покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

Таким чином, позивач набув право грошової вимоги у розмірі 7 582,55 грн до боржників, які визначені у п. 1.4 договору факторингу, а саме до визнаної винною у ДТП особи - ОСОБА_6; страхової компанії - ПрАТ «СК «Лафорт»; Моторного (транспортного) страхового бюро України, у порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2013 р. було порушено провадження у справі № 910/20063/13 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2015 р. у справі № 910/20063/13 позивача визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» на загальну суму 227 753,48 грн, в тому числі , і за вищевказаним договором факторингу на суму 7 582,55 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 46 вищевказаного Закону після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого, зокрема, додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. у справі № 910/20063/13 було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Лафорт» та припинено провадження у справі.

Вказаною ухвалою встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені у зв'язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

Отже, станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду, його визнано кредитором страхової компанії - банкрута із грошовими вимогами, в тому числі, у розмірі 7 582,55 грн, проте під час провадження у справі про банкрутство такої особи не було виявлено майна або інших активів, за рахунок яких могли бути задоволені вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Згідно з п. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ у двох випадках: визнання страховика банкрутом або ліквідації страховика, а також у випадку недостатності коштів страховика та існування заборгованості за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів, погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 7 582,55 грн шкоди є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегією встановлено, що місцевим судом при задоволенні позову в цій частині було допущено описку та неправильно зазначено в резолютивній частині рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 7 582,63 грн, тобто помилково вказано суму копійок, однак в мотивувальній частині рішення вказана сума зазначена правильно.

Також за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 935,25 грн пені за період з 03.03.2016 р. по 21.04.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Як передбачено ч. 5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 935,25 грн пені за період з 03.03.2016 р. по 21.04.2016 р. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Розмір та період нарахування визначений правильно та арифметично вірно.

Крім того, за неналежне виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 311,00 грн інфляційних втрат та 66,06 грн 3% річних.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, місцевий суд виходив з того, що дія ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

При цьому, місцевий суд зазначає, що аналогічні висновки викладені у постановах Вищого господарського суду України від 17.02.2016 р. у справі № 910/24533/14 та від 09.03.2016 р. у справі № 910/20198/15.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема із факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 910/22034/15.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 311,00 грн інфляційних втрат та 66,06 грн 3% річних підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та арифметично вірними.

Доводи скаржника про те, що грошові вимоги позивача, які виникли з договору факторингу № 1/03-09/2013 від 03.09.2013 р. не є страховим відшкодуванням, а тому у відповідача відсутні правові підстави для сплати 7 582,55 грн шкоди на його користь, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Як передбачено ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Отже, оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» не може виконати грошові зобов'язання перед ТОВ «Маркс.Капітал» у зв'язку з ліквідацією цієї страхової компанії, а також враховуючи те, що під час провадження у справі про банкрутство не було виявлено майна або інших активів ПрАТ «СК «Лафорт», за рахунок яких можливо було задовольнити грошові вимоги, тому обов'язок по відшкодуванню грошових зобов'язань страхової команії покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведених обставин, судом першої інстанції при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції від 18.07.2016 р. у справі № 910/9602/16 в частині відмовлених позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про повне задоволення позову.

Стосовно витрат відповідача за подання апеляційної скарги, то відповідно до ст. 49 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.07.2016 р. у справі № 910/9602/16 скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ідентифікаційний код 37686922) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36020, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 14-А/22; ідентифікаційний код 37686922) 7 582 (сім тисяч п'ятсот вісімдесят два),55 грн шкоди в порядку регресу, 311 (триста одинадцять),00 грн інфляційних втрат, 935 (дев'ятсот тридцять п'ять) ,25 грн пені та 66 (шістдесят шість),06 грн 3% річних.

5. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, 8; ідентифікаційний код 37686922) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (36020, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 14-А/22; ідентифікаційний код 37686922) 1 378,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 1 515,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази на виконання даної постанови суду.

7. Матеріали справи № 910/9602/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

8. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран