КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа№ 910/1486/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Шелест В.В. - дов.№2-241 від 25.07.2016р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р.

у справі № 910/1486/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Державного підприємства "Управління відомчої

воєнізованої охорони"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 6 750, 00 грн.

В судовому засіданні 12.10.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2016р. Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони" про зобов'язання провести коригування вартості робіт на суму 6 750, 00 грн. в сторону її зменшення та про стягнення збитків у розмірі 6 750, 00 грн. у зв'язку із завищенням відповідачем вартості послуг за договором про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз", які знаходяться на балансі УМГ "Львівтрансгаз") від 20.11.2013 № .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що через завищення вартості наданих послуг з охорони ним були сплачені зайві кошти у сумі 6 750, 00 грн., у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок здійснити коригування вартості послуг в сторону її зменшення та відшкодування позивачу понесених збитків у розмірі 6 750, 00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі №910/1486/16 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована невідповіднітю висновків суду фактичним обставнам справи. Позичач вважає, що місцевим господарським судом не досліджено, не взято до уваги та не надано належну оцінку довідці №8 від 24.02.2015р., у якій зазначено, що відповідно до наданих до зустрічної звірки документів (відомості нарахування та витрат заробітної плати, табелів обліку робочого часу), витрати на відрядження працівників Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони" у період з грудня 2013 року по грудень 2014 року не здійснювались, у зв'язку з чим встановлено завищення вартості наданих послуг з охорони об'єктів по договору від 20.11.2013р. № на суму 6 750, 00 грн.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 09.06.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 13.07.2016р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, склад колегії суддів змінювався, строк розгляду справи, згідно ст. 69 ГПК України, продовжувався, у відповідності до ст. 77 ГПК України, у справі оголошувалась перерва, розгляд справи, відкладався, останній раз на 12.10.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.10.2016р. вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 12.10.2016р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (замовник) та Державним підприємством "Управління відомчої воєнізованої охорони" (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") № , відповідно до умов якого виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги пов'язані з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") на об'єкті замовника, адреса та розташування якого зазначені сторонами у дислокації (додаток № 1 до договору), а замовник зобов'язується прийняти послуги виконавця в встановлений сторонами час дії договору і щомісячно сплачувати виконавцю плату за отримані послуги. Послуги надаються замовнику з 20.11.2013р. по 19.11.2014р. включно.

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 19.11.2014р. про зміни і доповнення до договору від 20.11.2013р. №, відповідно до якої сторони виклали в новій редакції наступні пункти договору:

"Відповідно до пункту 1.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 виконавець приймає на себе зобов'язання надати послуги пов'язані з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") на об'єкті замовника, адреса та розташування якого зазначені сторонами у дислокації (додаток № 1 до договору), а замовник зобов'язується прийняти послуги виконавця в встановлений сторонами час дії договору і щомісячно сплачувати виконавцю плату за отримані послуги. Послуги надаються замовнику з 20 листопада 2013 року до моменту проведення нової процедури закупівлі і підписання нової угоди.

Згідно з пунктом 3.1. договору загальна вартість договору про закупівлю послуг з охорони особливо важливого об'єкту - ГЗП-4 Стрийського ВУПЗГ УМГ "Львівтрансгаз" складає 291 202 грн 27 коп. в т.ч. ПДВ, що є на 20 % більша від початкової суми договору від 20.11.2013р. № ."

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що в діях відповідача відсутні елементи складу господарського правопорушення, у зв'язку з чим вимоги позивача визнані судом необґрунтованими.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, колегія суддів дійшла висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором охорони.

Згідно зі статтею 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Це забезпечується введенням спеціального режиму, який забезпечує недоторканість майна, що охороняється. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов за договором про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходяться на балансі УМГ "Львівтрансгаз") від 20.11.2013р. № відповідачем були надані відповідачу послуги з охорони, що підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1-00000006 від 21.01.2015р. на суму 20 608 грн 80 коп., № 1-444 від 21.12.2014р. на суму 20 608 грн 80 коп., № 1-436 від 30.11.2014р. на суму 7 312 грн 80 коп., № 1-402 від 30.11.2014р. на суму 12 807 грн 50 коп., № 1-363 від 31.10.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-321 від 30.09.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-271 від 21.08.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-233 від 31.07.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-195 від 30.06.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-157 від 31.05.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-117 від 30.04.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-080 від 31.03.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-0042 від 28.02.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-0006 від 31.01.2014р. на суму 20 222 грн 38 коп., № 1-00232 від 31.12.2013р. на суму 20 222 грн 38 коп. та № 1-00211 від 30.11.2013р. на суму 7 414 грн 87 коп., які були підписані позивачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та вартості наданих послуг.

Державною Фінансовою Інспекцією у Львівській області було проведено ревізію фінансової-господарської діяльності філії "Львівтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз".

Згідно довідки ревізії № 8 від 24.02.2015р. в ході перевірки встановлено, що відповідно до наданих до зустрічної звірки документів (відомості нарахування та витрат заробітної плати, табелів обліку робочого часу), витрати на відрядження працівників Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони" у період з грудня 2013 року по грудень 2014 року не здійснювались, у зв'язку з чим встановлено завищення вартості наданих послуг з охорони об'єктів по договору від 20.11.2013р. № на суму 6 750, 00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою №400/31-09 від 17.08.2015р. про коригування заборгованості, яка залишена відповідачем без задоволення.

Спір у справі виник у зв'язку із вимогами позивача щодо проведення коригування вартості робіт на суму 6 750, 00 грн. в сторону її зменшення та щодо стягнення збитків у розмірі 6 750, 00 грн. понесених, на думку позивача, у зв'язку із завищенням відповідачем вартості послуг за договором про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") від 20.11.2013 № .

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання), як стягнення збитків, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками; вини. При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За правилами статті 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов'язання.

Частиною 1 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

З огляду на викладене, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства.

Проаналізувавши зміст довідки № 8 від 24.02.2015р., складеної головним державним аудитором Гупалом М.В. колегія суддів встановила наступне.

Згідно довідки моніторингу підлягали документи, зокрема договори, укладені з відповідачем, від 20.11.2013р. в кількості 8 шт. (в тому числі і договір №) на загальну суму 2 329,6 тис. грн. (з урахуванням додаткових угод).

Проведеною Держфінінспекцією у м. Києві зустрічною звіркою встановлено, що згідно поданих відповідачем документів, в період з грудня 2013р. по грудень 2014р. витрати на відрядження не здійснювались, позивачем взято до сплати зобов'язання в сумі 50,4 тис.грн. (450грн. х 13 місяців х 8 договорів) за витрати на відрядження відповідача, які фактично не підтверджені.

Пропозиції, викладені в довідці, мають рекомендаційний характер, і не є підставою для перегляду вартості вже наданих та оплачених послуг.

В той же час, позивачем визначено розмір збитків 6 750,00 грн. Згідно кошторису до договору, витрати на відрядження складають 450,00 грн. щомісячно.

Згідно довідки № 8 від 24.02.2015р. витрати на відрядження не здійснювались з грудня 2013р. по грудень 2014р., тобто 13 місяців, а розмір збитків позивачем розраховано за 15 місяців (6 750,00грн.: 450 грн. = 15 міс.) без будь-яких обґрунтувань.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, договір про закупівлю послуг пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ "Укртрансгаз" які знаходять на балансі УМГ "Львівтрансгаз") від 20.11.2013р. № сторонами виконано повністю, послуги надані та оплачені, жодних претензій та зауважень зі сторони замовника виконавцю заявлено не було.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що довідка № 8 від 24.02.2015р. не є належним та допустим доказом факту завдання відповідачем позивачу збитків у розмірі 6 750,00 грн. через завищення відповідачем вартості послуг за спірним договором, оскільки між сторонами існують договірні відносини, які встановлюють обсяг та вартість послуг, свої зобов'язання сторонами виконано повністю, послуги надані та оплачені, на підтвердження чого у матеріалах справи наявні акти здачі-прийняття робіт, підписані сторонами, а жодних претензій та зауважень зі сторони замовника виконавцю заявлено не було, крім того, як зазначено в актах приймання виконаних робіт, сторони претензій одна до одної не мають.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, елементи якого в діях відповідача відсутні, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в розмірі 6 750, 00 грн. є необґрунтованими.

Доводи апелянта про не дослідження судом і не взяття до уваги положень ЗУ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», приймаються колегією суддів до уваги, однак положення вказаного закону жодним чином не впливають на правовідносини сторін, та не змінюють їх змісту.

Висновки ДФС, які покладені позивачем в обґрунтування позову, не свідчать про наявність в діях відповідача складу цивільного правопорушення та усіх його складових елементів, у зв'язку з чим вірно не прийняті місцевим господарським судом до відома. Клопотання позивача про залучення до участі у справі третіми особами на стороні позивача ДФС у Львівській області та ДФС у м. Києві вірно відхилено судом першої інстанції як необґрунтоване, оскільки позивачем не наведено обставин, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки вказаних юридичних осіб.

Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання відповідача провести коригування вартості робіт в сторону її зменшення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Таким чином, захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

У зв'язку з цим, позивачем, з огляду на приписи норм статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, неправильно визначено спосіб захисту порушеного права.

У випадку якщо позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту, не встановлений законом або договором для захисту права чи інтересу, що порушене, невизнане або оспорюється, слід виходити із загальних засад захисту прав, свобод та інтересів, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Виходячи з приписів вищевказаних статей такий спосіб захисту цивільних прав як коригування вартості робіт в сторону її зменшення, не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, встановлених господарським та цивільним законодавством.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача провести коригування вартості робіт в сторону її зменшення.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі №910/1486/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016р. у справі №910/1486/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1486/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко