РІШЕННЯ

13 жовтня 2016 року Справа № 913/842/16

Провадження №19/913/842/16

За позовом Сватівської міської ради Луганської області, м.Сватове Луганської області

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м.Сватове Луганської області

про стягнення 43023 грн 52 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання помічник судді Воронько В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2, провідний спеціаліст-юрист, довіреність № б/н від 23.03.2016;

від відповідача представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Сватівська міська рада Луганської області звернулась до господарського суду Луганської області з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошової суми коштів у розмірі 139031 грн 10 коп. попередньої оплати та штрафних санкцій за порушення умов договору підряду № 47 від 13.08.2015.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.07.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 08.08.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 08.08.2016 розгляд справи було відкладено на 30.08.2016.

22.08.2016 відповідач надав відзив № б/н від 19.08.2016, в якому вважає позовну заяву необґрунтованою, зазначені в ній обставини такими, що не відповідають дійсності, у звязку з чим позовна заява не підлягає задоволенню. Зазначає, що відсутній будь-який акт, в якому б відображалась інформація про невиконання робіт або виконання не у повному обсязі, або виконання з порушеннями; замовник не виконав п.5.1 договору та не скористався своїм правом, передбаченим нормами діючого законодавства.

30.08.2016 від позивача надійшли письмові пояснення № б/н та без дати на відзив відповідача, де він заперечує щодо виконання підрядником робіт у повному обсязі, відповідно до умов договору, кошторису на будівництво та встановлених строків; заперечує, що останній звертався до нього з питання передачі виконаних робіт; наголошує, що станом на 30.09.2015 роботи виконані не були, що підтверджується доповідною секретаря Сватівської міської ради; в звязку з невиконанням робіт відповідачем позивач змушений був укласти договір на капітальний ремонт з іншим підрядником, який частково виконав роботи передбачені локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-1; секретарем Сватівської міської ради 22.10.2015 подано доповідну про невідповідність виконаних робіт відповідачем.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.08.2016 розгляд справи був відкладений на 13.09.2016.

В судових засіданнях згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України були оголошені перерви з 13.09.2016 до 27.09.2016 та з 27.09.2016 об 14-00 до 27.09.2016 об 15-40.

В судовому засіданні 27.09.2016 представники сторін звернулись до суду зі спільною заявою в порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України стосовно продовження строку розгляду спору по справі на пятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 27.09.2016 продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 10.10.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 10.10.2016 розгляд справи був відкладений на 13.10.2016.

13.10.2016 представник позивача згідно заяви № б/н та без дати надав додаткові документи по справі, які були розглянуті судом в судовому засіданні та долучені до матеріалів справи.

Крім того, позивач звернувся до суду з заявою № б/н та без дати про зменшення позовних вимог, в якій просить, у звязку з прийняттям робіт у підрядника на суму 96007 грн 58 коп., зменшити позовні вимоги про стягнення попередньої оплати на цю суму та стягнути з відповідача 43023 грн 52 коп.

Подана заява була розглянута в судовому засіданні, встановлено, що дії позивача не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси. На підставі викладеного, зменшення розміру позовних вимог, право на яке передбачене ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, приймається судом та справа в подальшому розглядається з урахуванням поданої заяви.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі повноважного та компетентного представника у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 13.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Сватівською міською радою Луганської області (замовник, позивач) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (підрядник, відповідач) 13.08.2015 був укладений договір підряду № 47, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобовязується на свій ризик виконати та здати в встановлений договором строк закінчені роботи по обєкту: Капітальний ремонт площі Радянська у м.Сватове Луганської області відповідно до кошторисної документації (п.1.1 договору).

Вартість та витрати по виконанню робіт визначаються згідно з кошторисом (Додаток до даного договору) (п.2.1 договору).

В п.2.2 договору сторони домовились, що ціна предмета договору визначається на підставі договірної ціни, яка є невідємною частиною договору та розрахована на підставі ДСТУ Б Д.1.1-1-2013. Договірна ціна складає 121530,68 грн та передбачена на 2015 рік.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що початок виконання робіт з 13.08.2015, закінчення 30.09.2015.

Відповідно до п.4.1 договору строк оплати протягом 5-х днів з моменту підписання акту приймання-здачі робіт шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок підприємства згідно платіжного доручення.

Згідно з п.4.3 договору замовник до початку виконання робіт перераховує аванс у розмірі 80% вартості обсягу робіт згідно п.1 постанови КМУ №117 від 23.04.2014.

Здача і приймання виконаних робіт здійснюється у відповідності з чинним порядком. Перелік документів, що оформлюються при здачі обєкта в експлуатацію, повинен відповідати будівельним нормам і правилам (п.6.1 договору).

Відповідно до п.8.1 договору за порушення строків виконання робіт стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Цей договір набирає сили з 13.08.2015 і діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків до повного виконання обовязків (п.12.1 договору).

На виконання умов п.4.3 договору позивач відповідно до платіжного доручення №5 від 17.08.2015 перерахував відповідачеві аванс у розмірі 97224 грн 54 коп.

01.12.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією №1203/7, в якій просив повернути невикористану суму авансу в розмірі 97224 грн 54 коп. та сплатити пеню в сумі 7413 грн 37 коп. і штраф у сумі 8507 грн 15 коп.

31.12.2015 договір підряду №47 від 13.08.2015 припинився у відповідності до положень п.12.1 договору. Відповідач згідно з умовами п.6.1 договору здачу-приймання виконаних робіт не провів, суму авансу не повернув.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду, до яких відноситься і договір №47 від 13.08.2015, одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з п.4.3 договору замовник до початку виконання робіт перераховує аванс у розмірі 80% вартості обсягу робіт згідно п.1 постанови КМУ №117 від 23.04.2014.

На виконання умов п.4.3 договору позивач відповідно до платіжного доручення №5 від 17.08.2015 перерахував відповідачеві аванс у розмірі 97224 грн 54 коп.

Частиною 2 ст.849 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

01.12.2015 позивач з посиланням, зокрема, на приписи ст.612 Цивільного кодексу України, звернувся до відповідача з претензією №1203/7, в якій просив повернути невикористану суму авансу в розмірі 97224 грн 54 коп. Також позивач зазначив, що невиконання умов договору призвело до завдання збитків міському бюджету.

Як вже зазначалось, 31.12.2015 договір підряду №47 від 13.08.2015 припинився у відповідності до положень п.12.1 договору.

11.10.2016 позивачем було підписано з відповідачем акт приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2015 року.

Вказана обставина стала підставою для зменшення позивачем розміру позовних вимог.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Суд зауважує, що відповідач, не виконуючи обовязок зі здачі-приймання виконаних ним робіт позивачеві, фактично користувався його грошовими коштами досить тривалий час, що, на думку суду, є порушенням балансу майнових інтересів сторін та поклало надмірний тягар на позивача.

Відповідно до ч.3 ст.509 Цивільного кодексу України зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч.1 ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обовязку з відшкодування збитків.

Застосовуючи викладене до правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі, суд констатує, що внаслідок порушення відповідачем умов договору нездача в обумовлені договором підряду №47 строки по акту приймання-передачі виконаних робіт (протиправна поведінка), позивач не отримав в передбачені договором строки бажаного результату капітального ремонту площі Радянської у м.Сватові, перерахувавши при цьому грошові кошти, передбачені п.4.3 договору (збитки). При цьому останнє перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому звязку з порушенням відповідачем умов договору. Бездіяльність відповідача є винною в силу положень ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем не доведено, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання.

Таким чином, судом встановлена наявність всіх елементів юридичного складу, необхідного для відшкодування позивачеві відповідачем збитків.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача збитків у сумі 1216 грн 96 коп. (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог б/н від 11.10.2016.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача пені за період з 01.11.2015 по 30.06.2016 в сумі 33299 грн 41 коп. та штрафу в розмірі 7% у сумі 8507 грн 15 коп. суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.8.1 договору за порушення строків виконання робіт стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Цей договір набирає сили з 13.08.2015 і діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків до повного виконання обовязків (п.12.1 договору).

Оскільки договір підряду №47 від 13.08.2015 припинився 31.12.2015, тому саме до цієї дати діяли умови договору підряду, зокрема, щодо можливості відповідача виконати та здати підрядні роботи. До цієї ж дати позивач мав право нараховувати відповідачеві пеню за порушення строків виконання робіт, з яких допущено прострочення виконання. Таким чином позивачем при розрахунку пені невірно визначено період прострочення. При розрахунку пені суд враховує те, що відповідачем обумовлені договором підряду роботи були виконані саме в вересні 2015 року, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт, який підписаний позивачем 11.10.2016, на суму 96007 грн 58 коп., тобто в строки, встановлені в п.3.1 договору підряду №47 від 13.08.2015, тому нарахування пені здійснюється на вартість робіт, з яких допущено прострочення виконання 25523 грн 10 коп. (договірна ціна - 121530 грн 68 коп., а.с.17)

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок пені, зроблений за допомогою програми Законодавство:

Сума боргу, грн.Період нарахування Кількість днів простроченняСума пені, грн.
25523,1001.10.2015-30.12.,08

Таким чином, до стягнення підлягає пеня за період з 01.10.2015 по 30.12.2015 в сумі 5769 грн 08 коп.

Відповідачем було допущено прострочення виконання зобовязання понад 30 днів, тому позивач правомірно звернувся з вимогою про стягнення штрафу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу (а.с.43), господарський суд прийшов до висновку про те, що позивачем невірно визначено розмір заборгованості, на яку він нараховується.

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок штрафу: 25523 грн 10 коп. (вартість робіт, з яких допущено прострочення виконання)х7%=1786 грн 62 коп.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні позивача з даним позовом до суду було сплачено за платіжним дорученням №371 від 20.07.2016 судовий збір у сумі 2085 грн 47 коп., в подальшому розмір позовних вимог було зменшено на 96007 грн 58 коп.

Таким чином, наразі існує необхідність повернення Сватівській міській раді судового збору в сумі 1440 грн 11 коп., який у відповідності до приписів Закону України Про судовий збір може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір в сумі 645 грн 36 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Сватівської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, провулок Гончарівський, б.69, м.Сватове Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Сватівської міської ради, пл.50-річчя Перемоги, б.36, м.Сватове Луганської області, ідентифікаційний код 04051804, збитки в сумі 1216 грн 96 коп., пеню в сумі 5769 грн 08 коп., штраф в сумі 1786 грн 62 коп., судовий збір у сумі 131 грн 59 коп.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.10.2016.

Суддя Т.В. Косенко