КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа№ 910/15228/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

за участю представників:

від позивача: Пікуля С.В.;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод полімерних матеріалів "Союз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 у справі № 910/15228/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод полімерних матеріалів "Союз"

до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про скасування арешту коштів та скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

18.08.2016 ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій просило:

- скасувати арешт коштів ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз", накладений головним державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ м.Києва при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 61/82 від 09.09.2011 у виконавчому провадженні ВП № 33958589 постановою від 11.10.2012 про арешт коштів боржника на рахунках згідно переліку;

- скасувати арешт майна ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз", накладений головним державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ м.Києва при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 61/82 від 09.09.2011 у виконавчому провадженні ВП № 33958589 постановою від 04.10.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 13080353.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 в справі № 910/15228/16 ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз" відмовлено у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з характеру заявлених позовних вимог вбачається, що їх предметом є оскарження рішення органу Державної виконавчої служби по виконанню рішення суду, які підлягають вирішенню в рамках конкретної справи (у даному випадку № 61/82) у вигляді скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 в справі № 910/15228/16, ТОВ ""Завод полімерних матеріалів "Союз" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, а матеріали позову направити до суду першої інстанції для розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, зроблені судом в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи, оскаржувана апелянтом ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт наголошував на тому, що судом першої інстанції не було враховано того, що наказ Господарського суду міста Києва № 61/82 від 09.09.2011 був повернутий стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а виконавче провадження ВП № 33958589 завершено, про що державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві винесено відповідну постанову від 26.02.2014, проте, арешт та заборони, накладені відповідними постановами в межах зазначеного виконавчого провадження - зняті державним виконавцем не були та продовжують існувати, що суперечить ст.ст. 50, 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/15228/16 за апеляційною скаргою "Завод полімерних матеріалів "Союз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 передано на розгляд сформованої колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Хрипун О.О., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 поновлено ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз" строк на апеляційне оскарження ухвали, апеляційну скаргу ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 у справі № 910/15228/16 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 21.09.2016.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016, у зв'язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею - доповідачем) у засіданнях робочої групи, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/15228/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.09.2016 у справі № 910/15228/16 визначено склад колегії суддів: Станік С.Р. - головуючий суддя, судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 справу № 910/15228/16 прийнято до провадження колегії суддів у складі: Станік С.Р. - головуючий суддя, судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В., розгляд вирішено здійснювати в судовому засіданні 21.09.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено до 05.10.2016.

В судове засідання 05.10.2016 представник апелянта підтримав подану апеляційну скаргу, просив оскаржувану ухвалу скасувати, як така, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач в судове засідання 05.10.2016 представників не направив, через канцелярію суду заяв та клопотань - не подавав, про розгляд справи повідомлений належним чином (поштове повідомлення про вручення ухвали від 21.09.2016 - 678).

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, встановленого ч. 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що відповідач був повідомлений про призначене судове засідання і не був позбавлений права надіслати суду поштовим зв'язком або через канцелярію свої пояснення по суті апеляційної скарги, судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу в судовому засіданні, призначеному на 05.10.2016, за наявними у справі матеріалами.

Частиною шостою статті 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду має бути залишена без змін, виходячи із наступного.

18.08.2016 ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій просило:

- скасувати арешт коштів ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз", накладений головним державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ м.Києва при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 61/82 від 09.09.2011 у виконавчому провадженні ВП № 33958589 постановою від 11.10.2012 про арешт коштів боржника на рахунках згідно переліку;

- скасувати арешт майна ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз", накладений головним державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ м.Києва при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 61/82 від 09.09.2011 у виконавчому провадженні ВП № 33958589 постановою від 04.10.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 13080353.

Згідно бази даних «Діловодство Київського апеляційного господарського суду» і що зазначається позивачем у поданому позові, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.04.2011 у справі № 61/82 задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Неохіміки Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Завод полімерних матеріалів „Союз" про стягнення заборгованості та збитків в сумі 729 267,32 грн. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 636 359,28 грн. заборгованості, 50 590,00 грн. пені, 21 561,06 грн. 7% річних, 20 031,55 грн. інфляційних втрат, 7 285,42 грн. державного мита, 235,77 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Вказане судове рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2011.

Крім того, позивач у позові вказував про те, що 09.09.2011 на виконання зазначеного судового рішення Господарським судом міста Києва був виданий відповідний наказ № 61/82, внаслідок пред'явлення якого стягувачем (ТОВ «Неохіміки Україна») до виконання відділом ДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 33958589, в межах якого постановою від 04.10.2012 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а постановою від 11.10.2012 - постанову про арешт коштів боржника у межах суми 803 932,73 грн., про що позивачем було надано до матеріалів позову Скорочений витяг з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та відповідні постанови.

Позивач наголошував на тому, що наказ Господарського суду міста Києва № 61/82 від 09.09.2011 був повернутий стягувачу у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а виконавче провадження ВП № 33958589 завершено, про що державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м.Києві винесено відповідну постанову від 26.02.2014, проте, арешт та заборони, накладені відповідними постановами в межах зазначеного виконавчого провадження - зняті державним виконавцем не були та продовжують існувати, що суперечить ст.ст. 50, 57 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв'язку з наведеними обставинами 18.08.2016 ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій просило:

- скасувати арешт коштів ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз", накладений головним державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ м.Києва при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 61/82 від 09.09.2011 у виконавчому провадженні ВП № 33958589 постановою від 11.10.2012 про арешт коштів боржника на рахунках згідно переліку;

- скасувати арешт майна ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз", накладений головним державним виконавцем відділу ДВС Голосіївського РУЮ м.Києва при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 61/82 від 09.09.2011 у виконавчому провадженні ВП № 33958589 постановою від 04.10.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження 13080353.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 в справі № 910/15228/16 ТОВ "Завод полімерних матеріалів "Союз" відмовлено у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з характеру заявлених позовних вимог вбачається, що їх предметом є оскарження рішення органу Державної виконавчої служби по виконанню рішення суду, які підлягають вирішенню в рамках конкретної справи (у даному випадку № 61/82) у вигляді скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень.

З наведеним висновком місцевого господарського суду, викладеними в оскаржуваній ухвалі, суд апеляційної інстанції погоджується, вважає їх такими, що зроблені з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, вказаний висновок, викладений в ухвалі місцевого господарського суду, відповідає обставинам справи, обставини, що мають значення для справи, місцевий господарський суд обгрунтовано визнав встановленими, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для її скасування згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України - у суду апеляційної інстанції відсутні з огляду на наступне.

П. 1 ч. 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Господарський процес по справі повинен завершуватись виконанням рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили. Ця стадія - стадія виконання судових рішень - спрямована на практичну їх реалізацію діяльністю зобов'язаних суб'єктів.

Частиною першої статті 115 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що виконанням рішення суду закінчується процес захисту суб'єктивних майнових та особистих немайнових прав фізичних та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та порядок, визначений Конституцією та законами України, та лише у виконавчому провадженні захист прав набуває реального змісту.

Таким чином, виконавче провадження є завершальною стадією судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2011 у справі № 21-10а11 та у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі 3 6-608цс15.

Наведене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Порядок примусового виконання рішення суду визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Частинами першою та другою статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як накази господарських судів.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Частинами 1 та 2 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17 жовтня 2012 року N 9, наведена постанова містить наступні вказівки.

Так, у пункті 5 зазначається, що відповідно до статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

Пунктом 9 вищенаведеної постанови визначено, що у вирішенні питань, пов'язаних із застосуванням статті 121-2 ГПК, господарським судам слід мати на увазі таке:

-п.п. 9.1.: За змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо);

- оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів;

- п.п. 9.2.: Якщо у відповідній скарзі йдеться про оскарження дій (бездіяльності) органу Державної виконавчої служби у зведеному виконавчому провадженні, то вона піддягає розглядові господарським судом у тій частині, яка стосується виконання рішення (ухвали, постанови) господарського суду, але не загального суду чи іншого органу, який видав виконавчий документ, а в іншій частині господарський суд відмовляє в прийнятті скарги на підставі пункту 1 частини першої статті 62 і статті 121-2 ГПК;

- п.п. 9.3.: Виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби. У зв'язку з цим відповідна скарга не підлягає оплаті судовим збором.

З огляду на наведене вище, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем заявлено вимоги до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування арешту коштів та майна, накладений головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві при примусовому виконання наказу Господарського суду м. Києва № 61/82 від 09.09.2011 у виконавчому проваджені ВП № 33958589 постановою від 11.10.2012 про арешт коштів боржника та постановою від 04.10.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Фактично заявником ставиться питання щодо правомірності існування накладених арештів при умові закриття виконавчого провадження, відкритого на виконання судового рішення у справі № 61/82. При цьому, між позивачем і відповідачем дійсно не існує цивільно - правових відносин, врегульованих Цивільним або Господарським кодексом України, а заявлені позивачем вимоги стосуються повноважень Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

До того ж, суд апеляційної інстанції звертає увагу сторін виконавчого провадження, зокрема і апелянта, що вони не позбавлені права звернутися до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявами про вчинення ним відповідних дій згідно з Законом України «Про виконавче провадження», з врахуванням наведених боржником обставин щодо наявності не скасованих арештів при умові закритого виконавчого провадження, або оскаржити відповідну бездіяльність та/або дії безпосередньо до суду, або оскаржити відповідні постанови, що узгоджується і з приписами частинами 2 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», в межах розглянутої судом справи № 61/82.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції помилково та безпідставно зроблено інший висновок в оскаржуваній ухвалі про підвідомчість спору судам адміністративної юрисдикції, оскільки спір, в даному випадку, стосується права позивача на певні кошти, на які накладено арешт в межах примусового виконання рішення суду, і якими позивач не може користуватися, як власник, що є визначальним при визначенні підвідомчості спору. Проте, оскільки між позивачем і відповідачем дійсно не існує цивільно - правових відносин, врегульованих Цивільним або Господарським кодексом України, а заявлені позивачем вимоги стосуються повноважень Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві згідно з Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішення в межах вирішеної господарської справи № 61/82, по якій державними виконавцями відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинено дії з накладення арешту на кошти та майно, який не було знято при закритті виконавчого провадження, і саме з цим позивач не погоджується, ставлячи правомірність існування арешту і бездіяльність відповідного органу при закритті виконавчого провадження без скасування накладених арештів, що суперечить ч. 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач правомірно звернувся до господарського суду, проте, враховуючи те що предметом оскарження по суті є процесуальні дії та бездіяльність органу виконання судового рішення у зв'язку з наявністю незнятих арештів при наявності закритого виконавчого провадження щодо виконання рішення суду по справі № 61/82, які підлягають розгляду в порядку розділу XIV статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України судом, який видав виконавчий документ , формою звернення до суду за яким є відповідна скарга в межах справи, а тому суд першої інстанції правомірно виніс відповідну ухвалу про відмову у прийнятті позовної заяви згідно з п. 1 ч. 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України, і підстави винесеної ухвали також підлягають доповненню статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. (ст. 43 ГПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом правомірно винесено ухвалу від 19.08.2016 в справі № 910/15228/16 про відмову у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 у справі № 910/15228/16.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законну та обґрунтовану ухвалу у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод полімерних матеріалів "Союз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 у справі № 910/15228/16 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.08.2016 у справі № 910/15228/16- залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15228/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова