РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2016Справа №910/17177/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Просто-Страхування»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
простягнення 3251 грн. 50 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Бузінський А.В. - представник за довіреністю № 526/2015 від 23.12.2015;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.09.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення 3251 грн. 50 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виплатив страхове відшкодування, у зв'язку із завданням шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Шевроле, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу Форд, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/2432870, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17177/16; розгляд справи призначено на 07.10.2016.

06.10.2016 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позивачем не надано суду доказів сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування. Відповідач зазначив, що позивачем не було надано відповідачу належних доказів сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування, оскільки такими доказами, зокрема, є платіжні доручення, фіскальні чеки, товарні чеки, розрахункові квитанції, тоді як позивачем разом із заявою на виплату страхового відшкодування за Полісом АІ/2432870 було надано відповідачу реєстр по дебетових операціях, який не є належним фінансовим документом, та не може бути належним доказом сплати страхувальнику за договором добровільного страхування страхового відшкодування. При цьому, відповідачем було долучено до відзиву на позовну заяву копію листа вих № 10-11/1465 від 17.03.2016, в якому відповідач просить позивача надати йому копію платіжного доручення з печаткою банку про виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування PKS№1500011 від 06.01.2015.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд витребувати у позивача платіжне доручення на підтвердження здійснення виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

Розглянувши в судовому засіданні 07.10.2016 клопотання відповідача про витребування доказів, суд відмовив в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

За змістом ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ.

З огляду на те, що позивачем долучено до позовної заяви копію банківської виписки з рахунку позивача станом на 27.10.2015, з якої вбачається, що позивачем 27.10.2015 було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 6503 грн. 01 коп. з призначенням платежу - виплата страхового відшкодування для ОСОБА_2 (страхувальник за договором добровільного страхування), суд дійшов висновку, що в матеріалах справи є достатні докази здійснення позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування PKS№1500011 від 06.01.2015, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

У судовому засіданні 07.10.2016 представник позивача подав додаткові письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що копія банківської виписки з рахунку позивача за 27.10.2015 є належним доказом здійснення позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування PKS№1500011 від 06.01.2015, та її копія була направлена відповідачу разом із заявою на виплату страхового відшкодування (додаток № 10 до заяви - копія реєстру отримувачів страхових відшкодувань).

Представник позивача у судовому засіданні 07.10.2016 подав додаткові документи, які суд долучив до матеріалів справи, надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 07.10.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 766.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 07.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 71423503, виданої ВДАІ з обслуговування м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, та постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.09.2015 у справі № 712/10503/15-п (провадження № 3/712/1774/15), яка набрала законної сили 22.09.2015 (відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень), встановлено, що 01.09.2015 ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Форд, державний номер НОМЕР_2, порушив п.п. 2.3.б та 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Шевроле, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 71423503, виданої ВДАІ з обслуговування м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, та постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.09.2015 у справі № 712/10504/15-п (провадження № 3/712/1775/15), яка набрала законної сили 22.09.2015 (відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень), встановлено, що 01.09.2015 ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом Шевроле, державний номер НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Форд, державний номер НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

06.01.2015 між ОСОБА_2 (страхувальник, вигодонабувач) та Приватним акціонерним товариством «Просто-Страхування» (страховик) укладено Договір добровільного страхування PKS№1500011 від 06.01.2015, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника, пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Шевроле, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 1.18 Договору строк його дії встановлено з 07.01.2015 по 04.01.2016.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до Висновку № 96/15 автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, від 10.09.2015, складеного судовим експертом автотоварознавцем Лопатіним В.М. (свідоцтво Міністерства юстиції України від 03.07.2015), вартість відновлювального ремонту автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0,58 становить 13234 грн. 39 коп.

Відповідно до Страхового акту № 109524 від 07.10.2015, складеного Приватним акціонерним товариством «Просто-Страхування», розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування PKS№1500011 від 06.01.2015 становить 6503 грн. 01 коп., на підставі якого та заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування від 02.10.2015, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 6503 грн. 01 коп., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача станом на 27.10.2015 (отримувач - ПАТ «ВТБ БАНК»; призначення платежу - виплата страхового відшкодування для ОСОБА_2) - копія банківської виписки долучена позивачем до позовної заяви.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Форд, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/2432870 із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 0 грн. 00 коп. (відповідно до копії Полісу АІ/2432870, долученої відповідачем до матеріалів справи через канцелярію суду 06.10.2016, та витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, долученого позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 11.12.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом АІ/2432870 у розмірі 6503 грн. 01 коп. (заява про страхове відшкодування вих. № 04-5922 від 09.12.2015), яка була отримана відповідачем 14.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 765.

Однак станом на дату розгляду справи у суді відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування за Полісом АІ/2432870.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування PKS№1500011 від 06.01.2015, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Як встановлено судом, у вчиненні ДТП, яка сталась 01.09.2015 за участю транспортного засобу Шевроле, державний номер НОМЕР_1, та транспортного засобу Форд, державний номер НОМЕР_2, Соснівським районним судом м. Черкаси було визнано винними двох осіб - водіїв вказаних транспортних засобів.

Зокрема, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.09.2015 у справі № 712/10503/15-п (провадження № 3/712/1774/15), яка набрала законної сили 22.09.2015 (відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень), ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.09.2015 у справі № 712/10504/15-п (провадження № 3/712/1775/15), яка набрала законної сили 22.09.2015 (відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень), ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При визначенні розміру відшкодування шкоди суд приймає до уваги той факт, що судом у справі про адміністративне правопорушення встановлено вину обох учасників дорожньо-транспортної пригоди у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 01.09.2015 за участю транспортних засобів Шевроле, державний номер НОМЕР_1, та Форд, державний номер НОМЕР_2.

Враховуючи норми п. 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, встановлення вини у ДТП обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, та те, що шкода власнику транспортного засобу Шевроле, державний номер НОМЕР_1, була завдана винними діями обох учасників ДТП, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів існування обставин, які б дали змогу визначити іншу частку розміру відшкодування, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування шкоди відповідачем має становити 50 відсотків.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Форд, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/2432870, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм автомобіля Форд, державний номер НОМЕР_2, власнику транспортного засобу Шевроле, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АІ/2432870).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Однак, з огляду на те, що в наданому позивачем Висновку № 96/15 автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, від 10.09.2015, складеного судовим експертом автотоварознавцем Лопатіним В.М. (свідоцтво Міністерства юстиції України від 03.07.2015), встановлено коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Шевроле, державний номер НОМЕР_1 (Ез = 0,58), суд зазначає, що врахування даного Висновку для визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, є обов'язковим, так як відповідач несе відповідальність за шкоду, заподіяну його страхувальником у межах вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та, відповідно, розмір страхового відшкодування за Полісом АІ/2432870 обмежується даною вартістю.

Таким чином, єдиним належним та допустимим доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у даному випадку є Висновок № 96/15 автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, від 10.09.2015, складеного судовим експертом автотоварознавцем Лопатіним В.М. (свідоцтво Міністерства юстиції України від 03.07.2015), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,58) становить 13234 грн. 39 коп.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено судом, розмір франшизи за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/2432870 становить 0 грн. 00 коп., а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 50000 грн. 00 коп.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/2432870 у межах фактично здійснених ним витрат та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Шевроле, державний номер НОМЕР_1, беручи до уваги розмір франшизи за Полісом АІ/2432870 (0 грн. 00 коп.), та розмір частки відшкодування шкоди (50%), суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення 3251 грн. 50 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, що стосується тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, що позивачем не надано суду доказів сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування, суд вважає їх необгрунтованими, оскільки позивачем до позовної заяви долучено копію банківської виписки з рахунку позивача станом на 27.10.2015 (отримувач - ПАТ «ВТБ БАНК»; призначення платежу - виплата страхового відшкодування для ОСОБА_2), що є належним доказом сплати позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування у розмірі 6503 грн. 01 коп.

Також, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем не було надано відповідачу належних доказів сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування, оскільки такими доказами, зокрема, є платіжні доручення, фіскальні чеки, товарні чеки, розрахункові квитанції, тоді як позивачем разом із заявою на виплату страхового відшкодування за Полісом АІ/2432870 було надано відповідачу реєстр по дебетових операціях, який не є належним фінансовим документом, та не може бути належним доказом сплати страхувальнику за договором добровільного страхування страхового відшкодування. При цьому, відповідачем було долучено до відзиву на позовну заяву копію листа вих № 10-11/1465 від 17.03.2016, в якому відповідач просить позивача надати йому копію платіжного доручення з печаткою банку про виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування PKS№1500011 від 06.01.2015.

У судовому засіданні 07.10.2016 представник позивача подав додаткові письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що копія банківської виписки з рахунку позивача за 27.10.2015 є належним доказом здійснення позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування PKS№1500011 від 06.01.2015, та її копія була направлена відповідачу разом із заявою на виплату страхового відшкодування (додаток № 10 до заяви - копія реєстру отримувачів страхових відшкодувань).

Суд зазначає, що в матеріалах справи є належні докази здійснення позивачем виплати страхового відшкодування у розмірі 6503 грн. 01 коп. за Договором добровільного страхування PKS№1500011 від 06.01.2015 (копія банківської виписки з рахунку позивача станом на 27.10.2015), у зв'язку з чим не приймає до уваги вказані твердження відповідача.

До того ж суд зазначає, що позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не був зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі № 3-165гс14.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 25; ідентифікаційний код: 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 10; ідентифікаційний код: 24745673) страхове відшкодування у розмірі 3251 (три тисячі двісті п'ятдесят одна) грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 13.10.2016

Суддя І.М. Отрош