ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

о

05.10.16р. Справа № 904/7699/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Логос-Капітал", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровську, м. Дніпро

про стягнення 452 117,91 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 25.08.2016 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 09-32345 від 11.07.2016 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Логос-Капітал" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ про стягнення 452 117,91 грн., з яких: 34 251,36 грн. - 3% річних, 417 866,55 грн. - пеня. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського рахунку № 104/36-68 від 26.02.2016 в частині своєчасного виконання платіжних доручень позивача № 28 від 15.04.2016 на суму 1 890 716,73 грн. та № 31 від 12.05.2016 на суму 3 584 166,93 грн. у зв'язку із закриттям рахунку.

Правомірність заявлених вимог позивач вмотивовує, посилаючись на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2016 року, залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 року, у справі № 904/3368/16 про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 5 474 883,66 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 82 123,25 грн.

Заявлену до стягнення пеню позивач нарахував згідно з нормативними положеннями пунктів 8.1, 8.2 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому вказує на те, що 3% річних не підлягають стягненню, оскільки відповідно до пункту 2.1 спірного договору банк нараховує та сплачує проценти на щоденні залишки грошових коштів на поточному рахунку позивача. Щодо позовних вимог про стягнення пені, то рішенням господарського суду від 25.05.2016 року у справі № 904/3368/16 не встановлено порушення відповідачем зобовязання у вигляді невиконання платіжного доручення № 26 від 14.04.2016 року, яке долучене позивачем до справи замість платіжного доручення № 28 від 15.04.2016, а тому вважає ці вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

21.09.2016 року представник відповідача подав до суду клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю господарському суду міста Києва. Обґрунтовуючи подане клопотання, відповідач зазначає, що відповідно до Положення про Обласне відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Дніпропетровськ відділення не є відособленим підрозділом, уповноваженим на участь у розгляді справи від імені банку у якості сторони у справі, не має свого ідентифікаційного коду, у звязку з чим вважає належним відповідачем у справі Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення з підстав, зазначених у відзиві.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду від 05.09.2016 року з призначенням розгляду справи на 21.09.2016 року, після чого у судових засіданнях оголошувалась перерва на 26.09.2016 року та 05.10.2016 року.

У судовому засіданні 05.10.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.02.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ (далі Банк, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Логос-Капітал" (далі Клієнт, Позивач) був укладений договір банківського рахунку № 104/36-68 (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору банк на підставі заяви клієнта, встановленої форми, відкриває клієнту поточний рахунок в національній та/або іноземній валюті (далі поточний рахунок) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до наданої банку ліцензії, тарифів, законодавства України.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного року. Дія цього договору автоматично продовжується щоразу на строк, зазначений у абзаці 1 цього пункту, на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не менше ніж за 15 календарних днів до закінчення строку дії цього договору не надішле на поштову адресу, вказану в цьому договорі або за допомогою комплексу повідомлення про припинення цього договору (пункт 7.1 договору).

За результатом перегляду справи № 903/3368/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2016 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Логос-Капітал" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Обласного відділення Публічного акціонерного товариства "Промінвестбанк" про стягнення 5 474 883,66 грн., Дніпропетровський апеляційний господарський суд, залишаючи в силі рішення місцевого господарського суду, встановив наступне.

На виконання умов договору банк відкрив клієнту поточний рахунок №7609 та зобов'язався здійснити його розрахунково-касове обслуговування. З кінця лютого - початку квітня 2016 року відповідач систематично порушував взяті на себе зобов'язання за договором, що виражається у несвоєчасному виконанні платіжних доручень позивача, виконанні доручень на перерахування коштів не в повному обсязі та інше.

У зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобовязань за договором, позивач 15.04.2016 року відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах звернувся до банку з заявами про:

розірвання договору банківського рахунку № 104/36-68 від 26.02.2016;

закриття поточного банківського рахунку № 7609, відкритого у Обласному відділенні ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ ПАТ "Акціонерний промислово-інвестиційний банк" та перерахування на підставі його платіжного доручення № 28 від 15.04.2016 залишку коштів у сумі 1 890 716,73 грн. на інший свій поточний рахунок №2482, відкритий у Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Дніпропетровськ, МФО 305675.

Відповідач вимоги позивача не задовольнив, банківський рахунок відмовився закривати, кошти позивачеві не перерахував.

Не виконав відповідач також і платіжне доручення позивача № 31 від 12.05.2016 про перерахування залишку коштів у сумі 3 584 166,93 грн. на інший свій поточний рахунок №2482, відкритий у Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Дніпропетровськ, МФО 305675, яке позивач направляв також разом із заявою про закриття рахунку (а.с. 22-23, 149 - 152, 156 - 159 том 1).

Під час розгляду справи № 904/3368/16 місцевим та апеляційним судами було встановлено, що строк виконання платіжних доручень настав, оскільки платіжні операції мали бути здійснені в операційний день надходження платіжних доручень позивача до банківської установи.

Згідно з частиною третьою статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідач договір банківського рахунку № 104/36-68 від 26.02.2016 не припинив, банківський рахунок позивача за цим договором не закрив, що підтверджується наданими відповідачем банківськими виписками по особовому рахунку № 7609 за період з 29.02.2016 по 01.09.2016, а також його листом на адресу позивача № 104/33-965а від 20.09.2016 щодо коригування призначення платежів по здійсненим банківським операціям у межах спірного договору (а.с. 136 - 145 том 1).

Грошові кошти у загальній сумі 5 557 006,91 грн., стягнуті за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2016 у справі 904/3368/16, відповідач перерахував позивачеві лише 19.07.2016, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача № 2482.980 за 19.07.2016 (а.с. 18 том 1).

У зв'язку з простроченням перерахування грошових коштів за платіжними дорученнями позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню у сумі 417 866,55 грн. за загальний період з 16.04.2016 року по 18.07.2016 року та 3% річних у сумі 34 251,36 грн. за загальний період з 16.04.2016 року по 18.07.2016 року, що і є причиною виникнення спору.

За умовами статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За частиною третьою статті 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

За платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту (частина перша статті 1089 Цивільного кодексу України).

За умовами пункту 1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Згідно з пунктом 8.2 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Отже, за платіжними дорученнями № 28 від 15.04.2016 на суму 1 890 716,73 грн. та №31 від 12.05.2016 на суму 3 584 166,93 грн. відповідач мав здійснити перерахування вказаних грошових коштів на користь позивача не пізніше 15.04.2016 та 12.05.2016 відповідно.

Банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та умов укладених між ними договорів (пункт 32.1 статті 32 Закону).

Згідно з пунктом 32.2 статті 32 цього Закону у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктом 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" визначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

Заявлена позивачем до стягнення пеня у загальній сумі 417 866,55 грн. розрахована:

із заборгованості у сумі 1 890 716,73 грн. за прострочення переказу за платіжним дорученням № 28 від 15.04.2016 за період з 16.04.2016 по 18.07.2016 - 177 727,37 грн.;

із заборгованості у сумі 3 584 166,93 грн. за прострочення переказу за платіжним дорученням № 31 від 12.05.2016 за період з 13.05.2016 по 18.07.2016 - 240 139,18 грн.

Перевіркою розрахунку пені порушень не встановлено.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань (пункт 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" встановлено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 9 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/767/2013 від 29.04.2013 року «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у загальній сумі 34 251,36 грн. розраховані:

із заборгованості у сумі 1 890 716,73 грн. за прострочення переказу за платіжним дорученням № 28 від 15.04.2016 за період з 16.04.2016 по 18.07.2016 - 14 567,82 грн.;

із заборгованості у сумі 3 584 166,93 грн. за прострочення переказу за платіжним дорученням № 31 від 12.05.2016 за період з 13.05.2016 по 18.07.2016 - 19 683,54 грн.

Перевіркою розрахунку 3% річних порушень не встановлено.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (пункт 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань").

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у загальній сумі 452 117,91 грн., з яких: 417 866,55 грн. - пеня, 34 251,36 грн. - 3% річних.

Заперечення відповідача проти позову спростовуються викладеним.

Відповідно до частини першої статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 6 781,77 грн. покладається на відповідача.

Клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю господарському суду міста Києва задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

За частиною четвертою статті 15 цього Кодексу якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням частин першої - третьої цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Пунктом 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", Закону України "Про акціонерні товариства", Закону України "Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. ОСОБА_1 повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Згідно з пунктом 20.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" територіальна підсудність справи за участю відособленого підрозділу юридичної особи визначається відповідно до вимог статті 15 ГПК за місцем знаходження відособленого підрозділу, якому надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи.

Господарським судам слід також враховувати, що, оскільки відособлений підрозділ юридичної особи діє у межах наданих йому повноважень, то подання позову за місцем знаходження цього підрозділу правомірне лише тоді, коли спір випливає саме з його діяльності. У разі відсутності у відособленого підрозділу відповідних повноважень та/або коли спір не пов'язаний з діяльністю цього підрозділу, позовні матеріали або справа надсилаються за підсудністю до господарського суду за місцем знаходження юридичної особи.

У своїй відповідній частині пункт 3.1 Положення про Обласне відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м. Дніпропетровськ встановлює, що відділення має право надавати банківські та інші фінансові послуги, а також здійснювати іншу діяльність згідно з чинним законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України, а також у межах видів діяльності, які має право здійснювати банк відповідно до банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, а саме, окрім іншого: відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, у частині відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів, у тому числі касове обслуговування клієнтів.

За змістом пункту 3.3 Положення відділення з питань, що стосуються його діяльності, представляє банк в судах.

Згідно з довіреністю від 20.03.2016 року, виданою головою правління ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційни банк» ОСОБА_3 директору Обласного відділення ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в м. Дніпропетровськ ОСОБА_4, останню уповноважено представляти інтереси банку в усіх правоохоронних органах та судах з усіма правами, наданими законом (а.с. 93-94 том 1).

Отже, ця справа підсудна господарському суду Дніпропетровської області.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12, ідентифікаційний код 00039002) в особі Обласного відділення ПАТ Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 17) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Логос-Капітал" (49000, м. Дніпро, пр-т Д. Яворницького, 67А, оф. 9, ідентифікаційний код 35918877) пеню у сумі 417 866,55 грн., 3% річних у сумі 34 251,36 грн., судовий збір у сумі 6781,77 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.10.2016 року.

Суддя ОСОБА_5