КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа№ 910/16673/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Голєв Ю.В., довіреність №18-0009/72005 від 26.08.2016 року,

від відповідача - не з'явилися,

від третьої особи - Примак К.В., довіреність №626/03 від 13.10.2016 року,

від відділу примусового виконання рішень Департаменту

державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги

товариства з обмеженою відповідальністю "Інбудінвест"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року

у справі №910/16673/14 (суддя Пукшин Л.Г.)

за скаргою боржника товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд"

на постанову про відкриття виконавчого провадження №51831156 від 03.08.2016 року відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентбуд"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк"

про звернення стягнення на перемет іпотеки в сумі 82252140,12 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України в особі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області подало до господарського суду міста Києва позов до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентбуд" про звернення стягнення на перемет іпотеки в сумі 82 252 140,12 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року № 910/16673/14 позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016 року рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року № 910/16673/14 було залишено без змін.

23.05.2016 року на виконання рішення господарського суду міста Києва № 910/16673/14 від 20.01.2016 року було видано відповідні накази.

12.08.2016 року через канцелярію господарського суду міста Києва від ТОВ "Інбудінвест" надійшла скарга в порядку ст. 121-2 ГПК України на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року у справі №910/16673/14 скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інбудінвест" на постанову про відкриття виконавчого провадження №51831156 від 03.08.2016 року відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Інбудінвест" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року у справі №910/16673/14 та визнати незаконною постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2016 року №51831156 з виконання наказу № 910/16673/14, виданого Господарським судом міста Києва 23.05.2016 року, винесену заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевим господарським судом прийнято ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Апелянт мотивував апеляційну скаргу тим, що постанову державного виконавця від 03.08.2016 року №51831156 про відкриття виконавчого провадження винесено з порушенням вимог ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження " у зв'язку з наявністю ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.05.2016 року у справі № 201/7897/16-ц про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інбудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року у справі №910/16673/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 12.10.2016 року.

В судове засідання, призначене на 12.10.2016 року з`явились представники позивача та третьої особи, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Представники відповідача та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явились, хоча про час та дату судового засідання були належним чином про час та дату судового засідання повідомлені.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що відповідач та представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ч.5 ст.106 Господарського процесуального кодексу України України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.08.2016 року, державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №51831156 відповідно з виконання наказу господарського суду міста Києва №910/16673/14 від 23.05.2016 року та надано боржнику термін до 09.08.2016 року на добровільне виконання рішення суду. (а.с. 52-54).

Згідно інформації, одержаної з сайту УДПІІЗ "Укрпошта" (відстеження пересилки рекомендованих відправлень, адреса: http://services.ukrposhta.ua) постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2016 року ВП № 51831156 (штрихкодовий ідентифікатор 082) вручено за довіреністю товариству з обмеженою, відповідальністю "Інбудінвесг" 04.08.2016 року. (а.с. 55).

Враховуючи, що виконавчий документ у термін, наданий для самостійного виконання, боржником не виконаний, відтак 15.08.2016 року державним виконавцем на підставі ст. 11, 89 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. (а.с. 66-67).

Зазначена постанова була направлена на адресу боржника супровідним листом №8045-0-30-16/20-1/9 від 15.08.2016 року. (а.с.65).

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки боржником у встановлений строк для самостійного виконання рішення суду не виконано, керуючись статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження " державним виконавцем 16.08.2016 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору, у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми за рахунок коштів, одержаних від реалізації іпотечного майна, але не більше 10 відсотків від суми заборгованості за виконавчим документом (82 252 140, 12 грн.) у розмірі 8 225 214, 01 грн. (а.с. 71-72).

Зазначена постанова була направлена на адресу боржника супровідним листом №8045-0-30-16/20-1/9 від 16.08.2016 року. (а.с.70).

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження наведений у ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 31 Закону визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога скаржника визнати недійсною постанову про відкриття виконавчого провадження №51831156 з виконання наказу господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року №910/16673/14 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Натомість, колегія суддів зазначає, що скаржником не наведено конкретних вимог законодавства, які були порушені державним виконавцем, а також підстав вважати їх такими, що виключають можливість здійснення виконавчого провадження.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що немає законних підстав для винесення постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.08.2016 року ВП №51831156 про відкриття виконавчого провадження, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.05.2016 року у справі № 201/7897/16-ц, вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на майно ТОВ "ІНБУДІНВЕСТ" (), а саме нежиле приміщення, нежилі приміщення (в літ. К), які складаються з групи нежилих приміщень №№ 1, 1а, 1б (в літ. К). загальною площею 476,80 кв.м., адреса: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55, накладено арешт на майно ТОВ "ІНБУДІНВЕСТ" (), а саме нежиле приміщення, нежилі приміщення (в літ. К), загальною площею 519,2 кв.м., адреса: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55, заборонено ТОВ "ІНБУДІНВЕСТ" () та будь-яким третім особам без виключення, в тому числі від імені та в його інтересах або щодо нього при зверненні стягненні на вказане майно, вчиняти будь-які дії щодо використання (здійснення) права власника або стягувача, заборонено суб'єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстратором, державним та приватним нотаріусом тощо проводити реєстрацію зміни власника на нежиле приміщення, нежилі приміщення (в літ. К), які складаються з групи нежилих приміщень №№ 1, 1а, 1б (в літ. К). загальною площею 476,80 кв.м., адреса: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55, заборонено суб'єктам державної реєстрації речових прав, в тому числі державним реєстратором, державним та приватним нотаріусом тощо проводити реєстрацію зміни власника на нежиле приміщення, нежилі приміщення (в літ. К), загальною площею 519,2 кв.м., адреса: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55, заборонено третім особам без виключення проводити примусову реалізацію майна а саме нежиле приміщення, нежилі приміщення (в літ. К), які складаються з групи нежилих приміщень №№ 1, 1а, 1б (в літ. К). загальною площею 476,80 кв.м., адреса: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55, заборонено третім особам без виключення проводити примусову реалізацію майна а саме нежиле приміщення, нежилі приміщення (в літ. К), загальною площею 519,2 кв.м., адреса: м. Київ, вулиця Хорива, будинок 55, до уваги колегією суддів не приймаються оскільки не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду про те, що пункт 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" для відмови у відкритті виконавчого провадження вимагає наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Отже, колегія суддів наголошує, що підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження, на яку посилається скаржник, не відповідає вимогам законодавства.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, скаржником не доведено належними та допустимими доказами, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем з порушенням вимог чинного законодавства, відтак вимога скаржника про визнання недійсною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2016 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що ухвала у даній справі прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в ухвалі, дійсним обставинам справи, тому ухвала є законною та обґрунтованою. Підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інбудінвест" на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року у справі №910/16673/14 залишити без змін.

3. Справу №910/16673/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Н.Ф. Калатай

М.Г. Чорногуз