УХВАЛА

17.10.2016Справа № 910/12336/13

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши заяву Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року

у справі№ 910/12336/13
за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 111 281 209,91 грн.

Представники сторін:

від позивача (стягувач) Сороколіт Є.М. (представник за довіреністю)

від відповідача (боржник) Поліщук Н.Г. (представник за довіреністю)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 27 червня 2013 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача, Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 111 281 209,91 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року (суддя Полякова К.В.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 111 281 209,91 грн., задоволено частково, стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 91 019 008,41 грн. основного боргу, 9 879 636,96 грн. інфляційної складової боргу, 3% річних у розмірі 7 617 723,52 грн. та 67 110,13 грн. витрат зі сплати судового збору, в іншій частині у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі №910/12336/13 залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі №910/12336/13 - без змін.

Після повернення матеріалів справи № 910/12336/13 з Київського апеляційного господарського суду до Господарського суду міста Києва на виконання рішення та постанови, Господарським судом міста Києва 25.11.2015 року було видано відповідний наказ.

Через відділ діловодства суду 05 жовтня 2016 року від відповідача (заявника) надійшла заява № 31/13-3699 від 04.10.2016 року про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року № 910/12336/13, в якій заявник просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду м. Києва від 12.05.2015 по справі № 910/12336/13 до 01.10.2021року.

В обґрунтування поданої до суду заяви, відповідач (боржника) посилається на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року не виконано в повному обсязі у зв'язку з важким фінансово-економічним становищем, яке погіршується останні кілька років. Заявник зазначає, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 856-р від 19.08.2015 року вживаються всі заходи для забезпечення невідкладного спрямування коштів, які надходять на рахунок заявника на погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Також, заявник вказує, що станом на 01.10.2016 року дебіторська заборгованість Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» становить майже 450 млн. грн., заборгованість Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" - майже 300 млн. грн., заборгованість Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" - майже 120 млн. грн., що підтверджується постановами про відкриття виконавчих проваджень, копії яких додані до даної заяви. Крім того, заявник зазначає, що надання відстрочки виконання рішення суду у справі № 910/12336/13 дозволить уникнути застосування до заявника заходів примусового виконання рішення суду (шляхом накладання арешту на майно та кошти), а також провести акумулювання коштів для подальшого проведення розрахунків, тому подану заяву необхідно розглядати, як таку, що направлена на виконання рішення суду, а дії заявника (оплата основної суми заборгованості) підтверджують, що останній не ухиляється від виконання свого обов'язку перед позивачем, визнає наявність заборгованості, але просить суд під час вирішення питання про надання відстрочки виконання рішення суду врахувати й матеріальні інтереси та фінансовий стан боржника.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.10.2016 року зазначену заяву передано для розгляду судді Комаровій О.С.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року розгляд заяви призначено на 17.10.2016 року.

Через відділ діловодства суду 17.10.2016 року від позивача (стягувача) надійшло заперечення щодо заяви боржника про надання відстрочки виконання рішення суду, в якому позивач просить суд відмовити в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду, з огляду на те, що обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві не є тими виключними обставинами, в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України для надання відстрочки, а є лише способом для затягування виконання рішення суду у справі № 910/12336/13, тому надавши відстрочку виконання вказаного рішення суд не стимулює процедуру погашення заборгованості, а сприяє відповідачу в подальшому порушувати свої зобов'язання, оскільки надана відстрочка буде істотно порушувати майнові інтереси позивача, внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов'язання відповідача у спірних правовідносинах, в тому числі стрімкі інфляційні процеси в державі.

В судовому засіданні 17.10.2016 року представник відповідача (заявника) заяву про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12336/13 підтримав та дав пояснення по суті заяви.

Представник позивача (стягувача) в судовому засіданні 17.10.2016 року проти заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12336/13 заперечив та дав пояснення по суті заяви.

Розглянувши відповідну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12336/13, виходячи з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Тобто, підставами задоволення заяви про відстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим.

В обгрунтування поданої до суду заяви, відповідач (заявник) посилається на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року не виконано в повному обсязі у зв'язку з важким фінансово-економічним становищем, яке погіршується останні кілька років. Заявник зазначає, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 856-р від 19.08.2015 року вживаються всі заходи для забезпечення невідкладного спрямування коштів, які надходять на рахунок заявника на погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Також, заявник вказує, що станом на 01.10.2016 року дебіторська заборгованість Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" перед ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» становить майже 450 млн. грн., заборгованість Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" - майже 300 млн. грн., заборгованість Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" - майже 120 млн. грн., що підтверджується постановами про відкриття виконавчих проваджень, копії яких додані до даної заяви. Крім того, заявник зазначає, що надання відстрочки виконання рішення суду у справі № 910/12336/13 дозволить уникнути застосування до заявника заходів примусового виконання рішення суду (шляхом накладання арешту на майно та кошти), а також провести акумулювання коштів для подальшого проведення розрахунків, тому подану заяву необхідно розглядати, як таку, що направлена на виконання рішення суду, а дії заявника (оплата основної суми заборгованості) підтверджують, що останній не ухиляється від виконання свого обов'язку перед позивачем, визнає наявність заборгованості, але просить суд під час вирішення питання про надання відстрочки виконання рішення суду врахувати й матеріальні інтереси та фінансовий стан боржника.

Позивач (стягувач) у поданому запереченні на заяву заперечив проти задоволення заяви, з підстав того, що обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві не є тими виключними обставинами, в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України для надання відстрочки, а є лише способом для затягування виконання рішення суду у справі № 910/12336/13, тому надавши відстрочку виконання вказаного рішення суд не стимулює процедуру погашення заборгованості, а сприяє відповідачу в подальшому порушувати свої зобов'язання, оскільки надана відстрочка буде істотно порушувати майнові інтереси позивача, внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов'язання відповідача у спірних правовідносинах, в тому числі стрімкі інфляційні процеси в державі.

Частиною 5 статі 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

В силу вимог ст. 45 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Отже, з правових конструкцій вказаних статей випливає, що судові рішення можуть прийматися у формі: рішень, ухвал, постанов та є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9, господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

За змістом п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Положеннями пункту 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9 визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 26.12.2003 р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Тобто, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

По суті вищенаведеної норми, при відстрочці виконання судового рішення йдеться про перенесення строку його виконання з однієї дати, що встановлено законом чи судом, на іншу.

При аналізі підстав надання відстрочки слід виходити з доведення неможливості здійснення передбаченої судовим рішенням дії, зокрема, вчинення платежу. Необхідно також доводити неможливість вчинення такого платежу на певну дату.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути виняткові обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Тобто, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватись господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін і господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Отже, з аналізу вищевикладеного випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання рішення з об'єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, які надають підстави для відстрочки виконання рішення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2010 року № 999 "Про визначення критеріїв віднесення об'єктів державної власності до таких, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави", до об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, належать, в тому числі, підприємства паливно-енергетичного комплексу, які забезпечують цілісність об'єднаної енергетичної системи України, зокрема, диспетчерське (оперативно-технологічне) управління зазначеною системою, експлуатують магістральні та міждержавні електричні мережі; атомні електростанції; гідроелектростанції з греблями, що забезпечують водопостачання споживачам; гідроакумулюючі електростанції та гідроелектростанції (крім малих гідроелектростанцій); підприємства, що провадять діяльність з транспортування магістральними газо- та нафтопроводами і зберігання у підземних нафто- та газосховищах.

За приписами постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 року "Про затвердження переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави" Дочірню компанію "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" віднесено до категорії стратегічних підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Тобто, державою застосовуються всі можливі заходи для забезпечення діяльності підприємств паливно-енергетичного комплексу на належному рівні, що фактично обумовлено забезпеченням підприємствами паливно-енергетичного комплексу життєво важливих суспільних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012 року у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс" щодо офіційного тлумачення положень п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" у взаємозв'язку з положеннями ч.1 ст.41, ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.115 ГПК України, п.п.1.3, 1.4 ст.1, ч.2 ст.2, абз.6 п.3.7 ст.3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

У відповідності до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У п.2.3 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 Справа №1-7/2013 Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії „Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України „Про виконавче провадження", наведено висновок про те, що підставою для застосування статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" є наявність об'єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. За судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як вже було встановлено судом, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 111 281 209,91 грн., задоволено частково, стягнуто з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 91 019 008,41 грн. основного боргу, 9 879 636,96 грн. інфляційної складової боргу, 3% річних у розмірі 7 617 723,52 грн. та 67 110,13 грн. витрат зі сплати судового збору, в іншій частині у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 року апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі №910/12336/13 залишено без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі №910/12336/13 - без змін.

25.11.2015 року на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

05.10.2016 року від відповідача (заявника) надійшла заява № 31/13-3699 від 04.10.2016 року про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року № 910/12336/13, в якій заявник просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду м. Києва від 12.05.2015 по справі № 910/12336/13 до 01.10.2021року, посилаючись, зокрема, на важке фінансово-економічне становище та зазначає, що відповідачем (заявником) було частково виконано судове рішення у даній справі та сплачено на користь позивача (стягувача) 91 019 008,41 грн., що свідчить про не ухилення від виконання рішення суду, а навпаки створення умов для подальшого та найшвидшого погашення заборгованості перед позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявник не відмовляється від виконання своїх зобов'язань перед позивачем та не ухиляється від виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12336/13, а звертається з проханням відстрочити його виконання з метою надання можливості боржнику за цей час вжити заходів для реального виконання своїх зобов'язань, проте на даний час, у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем відповідача, негайне виконання рішення суду є неможливим та автоматично призведе до визнання боржника банкрутом, повного припинення його господарської діяльності і, як наслідок, звільнення працівників, тому обставини, наведені заявником в заяві про відстрочку виконання рішення суду, відноситься до обставин, які в розумінні ст.121 Господарського процесуального кодексу України є винятковими та достатніми для відстрочення виконання вказаного судового рішення.

Водночас, задоволення заяви відповідача у повному обсязі, з огляду на ступінь його вини у виникненні спору, призвело б до непропорційного порушення балансу майнових інтересів позивача, у зв'язку з чим суд, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, з метою створення належних умов для виконання рішення суду, з огляду на необхідність збереження можливості відповідача продовжувати здійснення господарської діяльності, суд вважає за можливе заяву Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12336/13 задовольнити частково, строком на 12 (дванадцять) місяців.

Таким чином, дослідивши подані матеріали та докази в їх сукупності та враховуючи, посилання заявника на обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12336/13.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12336/13 - задовольнити частково.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/12336/13 строком на 12 (дванадцять) місяців до 17.10.2017 року.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С.Комарова