ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. Справа № 914/922/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянув апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Неодім Захід" м.Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2016р.

у справі № 914/922/16

за позовом: товариство з обмеженою відповідальністю "Неодім Захід" м.Львів

до відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Фаворит" м.Червоноград

про стягнення коштів за непоставлений товар

за участю представників сторін від:

позивача: Горбяк В.В. - за довіреністю б/н від 04.01.2016 р.,

відповідача: Сташко А.І. - за довіреністю б/н від 04.05.2016 р.; Пацевко Ю.А. - за довіреністю б/н від 29.06.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.06.2016 р. (суддя Фартушок Т.Б.) у даній справі відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване тим, що за підтвердження факту існування трудових відносин між позивачем та ОСОБА_5, наявності на видатковій накладній від 16.11.2015р. №РН-0001522 відтиску печатки позивача, спростовують посилання позивача, як на підставу повернення грошових коштів, на те, що товар за договором ним не отримано.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ТОВ «Неодім Захід» не уповноважувало жодного з працівників на отримання замовленого та оплаченого товару. Крім цього, позивач зазначає, що у спірній видатковій накладній не зазначено прізвища та посади особи, яка підписувала накладну та відсутнє посилання на підставі якої довіреності було відпущено товар. А відтак, апелянт вважає таку видаткову накладну підробленою.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, однак, в судовому засіданні заперечив щодо її задоволення, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 13.11.2013р. між ТОВ «Неодім Захід» (замовник) та ТОВ «Фаворит» (виконавець) укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів №444/2013.

Згідно п. п. 1.1, 2.1, 3.1, 3.2, 3.4 вказаного договору, замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов'язання протягом строку дії договору надавати комплекс послуг з технічного обслуговування та ремонту (послуги) транспортних засобів (ТЗ) з встановленням запчастин і використанням супутніх матеріалів, необхідних при проведенні зазначених робіт, на станції технічного обслуговування та ремонту автомобілів (СТО) за місцем розташування: 80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Львівська, буд.51А.

Замовник зобов'язаний самостійно доставити ТЗ на СТО для проведення визначеного комплексу послуг. У випадку неможливості доставити ТЗ у заздалегідь визначений час, замовник зобов'язаний не пізніше ніж за один день повідомити про це виконавця і погодити з ним дату початку робіт. На прохання замовника, виконавець може доставити ТЗ на СТО власними засобами з подальшою оплатою.

Вартість робіт та запчастин визначається на підставі тарифів та розцінок, встановлених за домовленістю сторін.

Замовник здійснює оплату послуг шляхом внесення готівкових коштів до каси виконавця або шляхом перерахування коштів у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок виконавця у банку.

За погодженням сторін замовник може здійснити оплату виконаних виконавцем робіт по факту їх виконання шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок Виконавця або внесення коштів до його каси.

На виконання умов договору відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру від 05.11.2015р. №СФ-0002235 на суму 20174,00грн. за автошини Michelin Pilot Alpin 4 103 V XL 245/45R18 у кількості 4 штуки.

На підставі вказаного рахунку-фактури позивачем здійснено оплату у сумі 20 174, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.11.2015р. №552.

В подальшому 10.02.2016р. позивачем скеровано відповідачу лист-претензію від 09.02.2016р. вих.№36/16 із вимогою про повернення сплачених коштів за непоставлений товар в розмірі 20174,00 грн. Вказана претензія залишена без задоволення, що і стало підставою позовних вимог.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з такого.

Відповідно до ст. ст. 193, 265 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст.901, ч.1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст.655, 692 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на умови договору та норми чинного законодавства, укладений між сторонами договір є договором про надання послуг, однак, в частині встановлення вартості запчастин та їх поставки - правовідносини між сторонами регулюються нормами законодавства, які регламентують договір поставки.

Спірна видаткова накладна на отримання автошин є в розумінні ЦК України - товаророзпорядчим документом, який підтверджує здійснення поставки.

Відповідно до ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Отже, у цьому разі, підписавши видаткову накладну та скріпивши її печатками юридичних осіб, свідчить про вчинення юридично-значимої дії та настання відповідних правових наслідків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п. п. 64, 68. 69 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, що затверджена постановою № 1893 від 27.11.1998 р. Кабінету Міністрів України, обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи (факсиміле) з повним найменуванням організацій. Особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Облік печаток і штампів ведеться у журналі за формою 11, бланків - у журналі за формою 12 окремо за видами бланків. Видача бланків відповідальним за їх використання особам здійснюється під розписку у відповідних журналах.

Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах. Бланки дозволяється зберігати у шафах, що надійно замикаються та опечатуються.

У разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи Міністерства внутрішніх справ України та вжити заходів для їх розшуку.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції правомірно зазначив, що належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження факту втрати чи викрадення печатки ТОВ «Неодім Захід» станом на час розгляду справи позивачем суду не заявлено та не подано.

Окрім цього, необхідно зазначити таке.

Згідно п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 (із змінами) встановлено, що повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

А отже, враховуючи існування трудових відносин між позивачем та ОСОБА_5, наявності на видатковій накладній відтиску печатки ТОВ «Неодім-Захід», судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду про відсутність підстав для повернення грошових коштів за непоставлений товар.

Щодо тверджень скаржника про те, що видаткова накладна є підробленою, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

До прийняття рішення по суті, позивачем подано клопотання від 21.06.2016 р. до суду першої інстанції про відмову від проведення експертизи та визнання факту проставлення печатки ТОВ «Неодім Захід» на видатковій накладній №РН-00011522 від 16.11.2015 р.

Однак, в процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судом встановлено, що

що вказане клопотання подане представником позивача - Горбяком Віталієм Васильовичем згідно довіреності б/н від 18.04.2016 р., яка на момент подання вищевказаного клопотання, закінчилась. У зв'язку з цим, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 р. суд апеляційної інстанції зобов'язав позивача надати пояснення (спростування чи підтвердження) щодо вищезазначеного клопотання.

На виконання вимог вказаної ухвали, представником ТОВ «Неодім Захід» - Горбяком Віталієм Васильовичем подано пояснення, згідно яких, на момент подання вищезазначеного клопотання від 21.06.2016 р. до суду першої інстанції, була дійсна інша довіреність на вказаного представника - б/н від 04.01.2016 р., яка надавала йому такі повноваження, на підтвердження чого, належно засвідчену копію такої, долучив до матеріалів справи.

Таким чином, твердження скаржника в апеляційній скарзі про підроблення видаткової накладної спростовуються визнанням факту проставлення печатки ОСОБА_5 на спірній видатковій накладній, а також відмовою від проведення експертизи.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 21.06.2016 р. у справі

№ 914/922/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.10.2016 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Дубник О.П.

Скрипчук О.С.