ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

05.10.2016 р. Справа № 907/1096/15

За позовом Акціонерного товариства "Sotra Holding Ag", м. Герізау Швейцарська конфедерація

до відповідача Виконавчого комітету Батівської селищної ради Берегівського району, смт. Батьово Берегівського району

з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати", м. Чоп

про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Батьовської селищної Ради Берегівського району Закарпатської області № 3 від 28.01.2004 року "Про оформлення права колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській 3 в смт. Батьово за Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (спільна інвестиційна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ") в цілому ",

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя - Пригара Л.І.

Суддя - Йосипчук О.С.

Суддя - Мокану В.В.

представники:

Позивача - Сергєєв П.О., довіреність б/н від 23.01.2015 року

Відповідача - Тараненко Д.О., селищний голова

Третьої особи - Маркусь М.І., довіреність б/н від 28.10.2015 року

СУТЬ СПОРУ: Акціонерним товариством "Sotra Holding Ag", м. Герізау Швейцарська конфедерація заявлено позов до відповідача Виконавчого комітету Батівської селищної ради Берегівського району, смт. Батьово Берегівського району про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Батьовської селищної Ради Берегівського району Закарпатської області № 3 від 28.01.2004 року "Про оформлення права колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській 3 в смт. Батьово за Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (спільна інвестиційна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ") в цілому". Ухвалою господарського суду Закарпатської області про порушення провадження у справі від 12.10.2015 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати", м. Чоп.

У судовому засіданні 21.09.2016 року брали участь: від позивача - ОСОБА_5, довіреність б/н від 02.05.2016 року, від відповідача - Тараненко Д.О., селищний голова, від третьої особи - Маркусь М.І., довіреність б/н від 28.10.2015 року, оголошувались перерва за згодою сторін відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 30.09.2016 року до 14 год. 30 хв.

У судовому засіданні 30.09.2016 року брали участь: від позивача - Сергєєв П.О., довіреність б/н від 23.01.2015 року, від відповідача - Тараненко Д.О., селищний голова, від третьої особи - Маркусь М.І., довіреність б/н від 28.10.2015 року, оголошувались перерва за згодою сторін відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 05.10.2016 року до 15 год. 30 хв.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що згідно з Договором про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 року з додатковою угодою від 19.12.2001 року ТОВ "Термінал Карпати" та Акціонерним товариством "SVT Sojuzvneshtrans Holding AG" (Швейцарська конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, м. Герізау, 9100), відповідно до законодавства України було засноване просте товариство (без прав юридичної особи). Предметом спільної діяльності згідно з умовами договору були реконструкція та будівництво критого перевантажувального комплексу по залізничній станції "Батьово" Львівської залізниці з метою його подальшої експлуатації. Стверджує, що такий комплекс фактично було побудовано у 2002-2004 роках, після чого почалась його комерційна експлуатація, яка триває і по сьогоднішній день. За умовами Договору про спільну інвестиційну діяльність та згідно з вимогами чинного податкового та господарського законодавства України особою, відповідальною за будівництво, комерційну експлуатацію комплексу на території України, облік та сплату податків, оформлення необхідних документів (в тому числі правовстановлюючих документів на майно), є український учасник, тобто ТОВ "Термінал Карпати".

Зазначає, що відповідно до ст. ст. 112, 432 Цивільного кодексу УРСР, ст. ст. 355, 1134 Цивільного кодексу України та п.п. 1.2., 6.2. Договору про спільну інвестиційну діяльність, побудований об'єкт нерухомого майна належить до спільної часткової власності сторін Договору про спільну інвестиційну діяльність. Згідно п. 6.2. Договору визначено, що після завершення реконструкції і будівництва, критий перевантажувальний термінал та інше майно, що створено або придбано в результаті спільної інвестиційної діяльності, є спільною частковою власністю сторін договору та розподіляється в таких частках: український учасник (ТОВ "Термінал Карпати") - 40%, іноземний учасник ("SVT Sojuzvneshtrans Holding AG") - 60%.

Посилається також на те, що 24.11.2008 року компаніями "SVT Sojuzvneshtrans Holding AG" та "Sotra Holding Ag" прийнято рішення про проведення реорганізації та укладено договір про приєднання АТ "SVT Sojuzvneshtrans Holding AG" до АТ "Sotra Holding Ag" згідно з передавальним балансом станом на 30.06.2008 року. Внаслідок проведеної процедури реорганізації реєстрація АТ "SVT Sojuzvneshtrans Holding AG" у торговельному реєстрі кантону Аппенцель-Ауссерроден 04.12.2008 року була припинена, про що 10.12.2008 року було здійснено офіційну публікацію. У зв'язку з чим позивач є правонаступником усіх цивільних та господарських прав та обов'язків компанії "SVT Sojuzvneshtrans Holding AG".

05.02.2015 року позивач звернувся до ТОВ "Термінал Карпати" з листом, яким враховуючи проведену реорганізацію і факт свого правонаступництва усіх прав та обов'язків АТ "SVT Sojuzvneshtrans Holding AG", в тому числі і по Договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 року, запропонував ТОВ "Термінал Карпати" надати позивачу для ознайомлення документи про фінансово-господарську діяльність простого товариства, в тому числі правовстановлюючі документи на майно, що є спільною частковою власністю сторін.

12.03.2015 року ТОВ "Термінал Карпати" надіслало позивачу лист, в якому зазначив, що у зв'язку з інформацією позивача про проведену реорганізацію просить надати додаткові (до виписки з реєстру) документи, що свідчать про те, що позивач є правонаступником АТ "SVT Sojuzvneshtrans Holding AG" по Договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 року, зокрема, висунуто вимогу про надання копій договору про приєднання від 24.11.2008 року та передавального балансу станом на 30.06.2008 року. Супровідним листом від 02.04.2015 року позивачем було направлено ТОВ "Термінал Карпати" витребувані документи. Однак, листом від 20.05.2015 року ТОВ "Термінал Карпати" ухилився від надання позивачу можливості ознайомитися із документацією спільної діяльності.

Наголошує також, що згідно отриманих даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна № 38181592 від 27.05.2015 року відомостей щодо основного активу спільної діяльності - нерухомого майна, а саме: комплексу будівель і споруд (в тому числі критого перевантажувального автомобільно-залізничного терміналу), розташованого по вул. Свободянська, 3 в смт. Батьово Берегівського району Закарпатської області (реєстраційний номер майна 4596711), інформації про реєстрацію вказаного комплексу 04.02.2004 року на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 242544, виданого 03.02.2004 року виконкомом Батьовської селищної ради, власником зазначено лише ТОВ "Термінал Карпати" з часткою 1/1, однак з одночасним посиланням на колективну власність і спільну інвестиційну діяльність ТОВ "Термінал Карпати" з фірмою АТ "SVT Sojuzvneshtrans Holding AG".

Зазначає, що оспорюване рішення Виконавчого комітету Батьовської селищної Ради Берегівського району Закарпатської області № 3 від 28.01.2004 року "Про оформлення права колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській 3 в смт. Батьово за Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (спільна інвестиційна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ") в цілому" не відповідало положенням чинного на момент його прийняття законодавства з огляду на наступне. По-перше, спірне рішення приймалось відповідно до норм Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, а саме згідно ст. ст. 325-327 Цивільного кодексу України передбачалося лише право приватної, державної та комунальної власності, тобто такої форми власності як колективна не передбачалося (ст. 86 і інші положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року з 01.01.2004 року вже втратили чинність). На думку позивача, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності (або виникли до набрання ним чинності, але права і обов'язки продовжують існувати після набрання чинності). При цьому, спірне рішення приймалося вже у 2004 році. А тому, оформленню підлягало не право колективної, а право приватної власності на реконструйоване нерухоме майно. По-друге, позивач вважає, що порушенням норм законодавства, зокрема ст. ст. 112, 432 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на момент початку будівництва) та ст. ст. 355, 1134 Цивільного кодексу України (що діяв на момент остаточного закінчення будівництва, введення об'єкту в експлуатацію, прийняття спірного рішення, видачі свідоцтва про право власності і реєстрації права), а також положень п.п. 1.2., 6.2. укладеного Договору про спільну інвестиційну діяльність (як підстави виникнення цивільних правовідносин) є те, що відповідачем в оспорюваному рішенні помилково ототожнена колективна форма власності з режимом спільної часткової власності. Так, згідно п. п. 1.2., 6.2. Договору про спільну інвестиційну діяльність, в результаті спільної діяльності сторін по будівництву (реконструкції) та експлуатації критого перевантажувального терміналу створене, придбане або реконструйоване майно, отримана продукція, зароблені доходи є об'єктами права спільної часткової власності сторін договору в пропорції - 40% український учасник та 60% - іноземний учасник (правонаступником якого є позивач). Натомість, за твердженням позивача, у спірному рішенні право власності оформлено в цілому (1/1, тобто 100%) за ТОВ "Термінал Карпати", хоча і вказано колективний характер права та зроблено посилання на спільну інвестиційну діяльність з АТ "SVT Sojuzvneshtrans Holding AG". А тому вважає, що за певних обставин, може створюватись враження про одноосібне володіння об'єктом ТОВ "Термінал Карпати" (через зазначення частки - 1/1 та відсутність вказівки на частки співвласників), що не відповідає правовідносинам сторін і положенням чинного законодавства України.

З огляду на вказівку форми "колективна власність" та зазначення у спірному рішенні про спільну діяльність сторін, позивач наголошує на тому, що вказана невідповідність є швидше юридичною помилкою, аніж умислом відповідача на позбавлення позивача речових прав. У зв'язку з чим, просить суд визнати недійсним рішення Виконавчого комітету Батьовської селищної Ради Берегівського району Закарпатської області № 3 від 28.01.2004 року "Про оформлення права колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській 3 в смт. Батьово за Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (спільна інвестиційна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ") в цілому".

Відзивом № 344 від 09.11.2015 року відповідач зазначив про те, що службові особи Львівської залізниці та ТОВ "Термінал Карпати" вводили в оману посадових осіб селищної ради, що в подальшому призвело до прийняття неправомірних рішень з необачності чи навмисно з якихось інших причин. Просить суд при винесенні рішення керуватися виключно законами України та Конституцією України.

Письмовим відзивом № 359 від 21.09.2016 року відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що оспорюване рішення винесено відповідачем в межах наявної компетенції та повноважень за наслідками розгляду поданої ТОВ "Термінал Карпати" заяви та доданих документів, а тому підстав для відмови у оформленні прав на реконструйоване нерухоме майно у відповідача не було. Крім того, в результаті прийнятого оспорюваного рішення будь-яких прав "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" порушено не було і не могло бути. Вказує на те, що рішенням 15-ої сесії 23-го скликання Батьовської селищної ради від 09.10.2001 року "Про надання дозволу на реконструкцію рампи для перевалки грузів із вагонів в ТОВ "Термінал Карпати" на території Батьовської селищної ради" було надано дозвіл ТОВ "Термінал Карпати" на виготовлення документації та проведення робіт по реконструкції рампи для перевалки грузів із вагонів широкої колії на вузьку і навпаки.

Посилається на те, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Берегівського району Закарпатської області ТОВ "Термінал Карпати" було надано дозвіл № 48 від 29.10.2001 року на виконання будівельних робіт з реконструкції критого ангару ст. Батьово Берегівського району. Реконструйований критий ангар смт. Батьово Берегівського району був прийнятий в експлуатацію згідно Акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації 16.09.2003 року. Державною комісією встановлено, що порушень вимог органів Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного, пожежного нагляду та органів Держнагляду по охороні праці при будівництві не встановлено. Згідно рішення державної технічної комісії критий ангар смт. Батьово Берегівського району готовий до введення в експлуатацію (п. 1). Акт може служити основою для реєстрування у відповідних органах об'єкта як колективної або приватної власності юридичних та фізичних осіб, а також у Державних органах статистики (п. 2 Акту).

22.12.2003 року ТОВ "Термінал Карпати" звернулось із заявою до відповідача, в якій просило оформити право колективної власності на комплекс будівель, що розташований на станції Батьово /критий ангар/ та подало відповідні документи, що підтверджували реконструкцію рампи на станції Батьово та прийняття її в експлуатацію. А тому, підстав для сумнівів в достовірності таких документів при їх поданні відповідачу не було, такі не оскаржувались та є чинними.

Вказує також на те, що п.п. 1.3. та 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року (далі - Тимчасове положення), передбачено, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно, у тому числі органами місцевого самоврядування. Отже, на той момент, саме до повноважень виконавчого комітету належало прийняття рішень про оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності. Тому, відповідач розглядаючи та приймаючи вказане рішення діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законом.

Посилається на те, що порядок розгляду та вирішення питань щодо оформлення права власності на нерухоме майно визначався на той момент саме Тимчасовим положенням, а тому згідно п. 6.1. Тимчасового положення оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадилось з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами місцевого самоврядування - фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію.

Зазначає також, що земельна ділянка, на якій знаходилось реконструйоване майно перебуває у ТОВ "Термінал Карпати" на праві постійного користування згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 001780 від 16.01.2000 року, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 11. Крім того, заявником також було надано Державний акт про прийняття об'єкту і введення його в експлуатацію. "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" ні в зазначеному акті, ні в дозволах на реконструкцію та виконання будівельних робіт не значилась.

Таким чином, на той момент діючим законодавством було визначено вичерпний перелік документів з поданням яких передбачалось оформлення права власності органами місцевого самоврядування. Оскільки такі документи були подані відповідачу, то підстав для відмови в оформленні права власності на реконструйоване майно у відповідача не було.

Наголошує також на тому, що "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" не було власником нерухомого майна, яке було реконструйовано та не володіло речовими правами щодо такого майна. Між "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" та ТОВ "Термінал Карпати" як учасниками Договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 року виникли певні взаємні права та обов'язки по здійсненню спільної діяльності, тобто зобов'язальні правовідносини, а не речові відносини, які регулюються нормами цивільного законодавства та регулюють відносини власності. Тобто, в "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" не виникли речові права (право власності) на нерухоме майно з самого факту укладення договору про спільну діяльність. Стверджує про те, що між сторонами фактично виник спір з приводу належного виконання ними своїх зобов'язань у відносинах по спільній діяльності, які регулюються іншими нормами матеріального права. Позивач заявив позов про визнання недійсним рішення відповідача, яке є індивідуальним правовим актом, що був виконаний шляхом видачі ТОВ "Термінал Карпати" свідоцтва про право власності на нерухоме майно та фактично вичерпав свою дію фактичним його виконанням. Поряд з тим, як зазначає відповідач, позивач в даній справі заявив вимоги з використанням способів захисту, які визначені діючим законодавством виключно для власника, а не для інших суб'єктів зобов'язальних правовідносин. З вказаних обставин вбачається, що "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ", а відтак і позивач не набули права власності на нерухоме майно, не стали його власником. Тому у них відсутні будь-які речові права, які б були порушені відповідачем та які б могли захищатись в порядку визначеному для власника, в тому числі визначені ст. 21 та ст. 393 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. При цьому, позивач, який звернувся з відповідним позовом до суду повинен бути титульним власником майна, яке стосується предмету спору, тобто право власності повинно виникнути в правовому полі в порядку та з підстави, визначених законом. Та обставина, що в рішенні було визначено право колективної власності, а не приватної, не вплинуло на обсяг прав та обов'язків "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ". Крім того, на той момент, як вказує і сам позивач були чинними норми Закону України "Про власність", в тому числі статті 23-30, а тому порушень з боку відповідача при прийнятті спірного рішення допущено не було і права позивача не порушено.

Відповідач подав також заяву про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи тим, що "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" було обізнане про прийняте рішення виконавчого комітету, так як позивач сам вказує на те, що майновий комплекс використовувався після введення його в експлуатацію. В будь-якому разі останній міг в будь-який час дізнатись про винесення та зміст рішення, яке оспорює позивач. Всі дії "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" мають правові наслідки і для позивача, правонаступником якого він себе вважає. А тому, позовні вимоги, у разі, якщо суд прийде до висновку про їх обґрунтованість не можуть бути задоволені через пропуск позивачем (його право попередником) строку позовної давності, яку відповідач просить застосувати та відмовити в позові з цих підстав.

Представником третьої особи - ТОВ "Термінал Карпати" подано суду письмовий відзив від 05.04.2016 року, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, наведених у відзиві. Доповненням до відзиву від 21.09.2016 року представник третьої особи зазначає про те, що реконструкція майна - перевантажувальних рамп, яке належало третій особі та знаходилось в с. Батєво Берегівського району розпочалось до виникнення спірних правовідносин між ТОВ "Термінал Карпати" та "СВТ Союззовніштранс Холдінг АТ" (СВТ). Наголошує на тому, що 05.10.2001 року головний архітектор Берегівського району надав попереднє погодження на реконструкцію існуючої рампи для перевалки вантажів; рішенням Батьовської селищної ради від 09.10.2001 року третій особі було надано дозвіл на реконструкцію рампи для перевалки грузів із вагонів в ТОВ "Термінал Карпати" на території Батьовської селищної ради; 29.10.2001 року органами архітектурно-будівельного контролю було надано дозвіл на виконання будівельних робіт за № 48; також було отримано вихідні дані для проектування; отримано погодження та висновки з органів державної інвестиційної експертизи, енергозбереження, охорони праці тощо. Таким чином, як стверджує представник третьої особи, реконструкція спірного майна була розпочата не в рамках Договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01, так як такий був укладений пізніше. Крім того, земельна ділянка під нерухомим майном, яке реконструйовувалось також належала на праві постійного користування ТОВ "Термінал Карпати", на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого ще в січні 2000 року.

Зазначає, що після реконструкції, об'єкт був зданий ТОВ "Термінал Карпати", а державною комісією прийнятий в експлуатацію, що підтверджується Актом державної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації. Єдиним учасником, який брав участь у здаванні об'єкту в експлуатацію було ТОВ "Термінал Карпати". У разі реконструкції нерухомого майна, оформлення права власності здійснювалось органами місцевого самоврядування відповідно до наявних у них повноважень, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування" (ст. 30) та п. 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту № 7/5 від 07.02.2002 року (в редакції діючій на момент прийняття оспорюваного рішення). Коло випадків при настанні яких органи місцевого самоврядування проводили оформлення права власності було визначено нормативними актами. Також передбачено було при поданні яких документів таке право підлягало оформленню органом місцевого самоврядування. Для реєстрації права власності щодо реконструйованого об'єкту необхідною була наявність державного акту на право користування землею або рішення про її відведення, а також акт про прийняття готового об'єкту до експлуатації. Такі документи були надані відповідачу для розгляду питання щодо оформлення права власності на нерухоме майно. Подання будь-яких додаткових документів не було передбачено діючими на той час нормами. При цьому, аналіз п. 6 вказаного Тимчасового положення підтверджує, що відповідач не міг би в принципі здійснити оформлення в інший спосіб, з врахуванням поданих йому документів.

Посилається на те, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ "Термінал Карпати" та СВТ було укладено Договір про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 року. Проте, позивач не враховує, що на підставі такого договору в нього не виникли майнові права на нерухоме майно, а виникли спільні права щодо виконання умов такого договору. Тому в противагу таких прав СВТ набуло права вимагати виконання іншою стороною своїх зобов'язань за договором.

При цьому, станом на момент завершення реконструкції, виникнення права власності на майно за договором врегульовано було ст. 128 Цивільного кодексу УРСР, за якою право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. ТОВ "Термінал Карпати" до прийняття відповідачем спірного рішення не передавало спірне майно чи його частину (частку) СВТ. Тому СВТ, якщо вважало, що ТОВ "Термінал Карпати" не виконало або неналежно виконало свої зобов'язання за договором спільної діяльності, могло вимагати тільки виконання договірних обов'язків іншою стороною за договором з використанням так званих зобов'язальних способів захисту його прав, які на його думку могли бути порушеними.

Представник третьої особи вказує на те, що позивач підставами для пред'явлених вимог наводить те, що СВТ набуло речових прав на спірне майно (права часткової власності на таке майно) і ці права були порушені в результаті прийняття оскаржуваного рішення відповідача. По суті позивач заявив позовні вимоги з використанням способу захисту, який захищає його як власника частки в нерухомому майні. Проте, позивач не набув таких речових прав на нерухоме майно, він не є власником частки в такому майні, таке майно (частка) йому передано не було. А тому, на думку третьої особи у позивача не виникли права, які б підлягали захисту з використанням спеціальних способів захисту прав власника майна. Так, можливість оскарження актів органів місцевого самоврядування передбачено ст. 393 Цивільного кодексу України, згідно якої правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Оскільки позивач не є власником спірного майна, а права на частку в такому майні не виникли, то позивач неправильно обрав спосіб захисту у спірних правовідносинах.

Наголошує на тому, що оскаржене рішення, яке було прийнято за наслідками розгляду заяви ТОВ "Термінал Карпати" та поданих ним документів, не впливає на права СВТ та позивача, не призвело до зміни обсягу їх прав та обов'язків. Доводи про те, що відповідачем було помилково зазначено форму власності колективну, і це призвело до порушення прав СВТ та позивача як правонаступника є необґрунтованими. При цьому, станом на момент завершення реконструкції рами діяли саме положення Закону України "Про власність" (розділ IV "Право колективної власності"). Так, згідно ст. 20 зазначеного Закону, господарські товариства могли виступати суб'єктами права колективної власності. Також згідно ст. 26 Закону "Про власність" майнові внески членів господарського товариства є його колективною власністю. Оскільки майно, яке було реконструйовано належало ТОВ "Термінал Карпати" на праві колективної власності, то підстав для її змін в даному випадку не було. Крім того, такі обставини не вплинули на права СВТ чи позивача, і не можуть бути підставою для задоволення позову.

Додатковими поясненнями, представник позивача зазначає про те, що у даній справі відсутні підстави для застосування судом строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Стверджує про те, що позивач не знав і не міг знати про порушення його прав раніше ніж у 2015 році, так як третя особа лише у травні-липні 2015 року почала заперечувати його речові права; позивач отримав у порядку вільного доступу довідку з реєстру нерухомості наприкінці травня 2015 року, а відповідач у липні 2015 року надав йому на його запит копію оскаржуваного рішення. Таким чином, позивачем строки позовної давності у даному випадку не пропущені і заявляти про необхідність їх застосування судом з боку відповідача є безпідставним.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи,

суд встановив:

Рішенням виконавчого комітету Батьовської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 28 січня 2004 року № 3 оформлено право колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській, 3 в смт. Батьово за Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (спільна інвестиційна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ") в цілому.

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсним спірного рішення, оскільки вважає, що прийнятим рішенням порушено його права, як правонаступника фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" ("SVT Sojuzvneshtrans Holding AG").

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що комплекс будівель по вул. Свободянській 3 в смт. Батьово Берегівського району було реконструйовано відповідно до Договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 року за участі "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" та ТОВ "Термінал Карпати", а тому таке належить на праві спільної часткової власності позивачу та ТОВ "Термінал Карпати" у визначених договором частках. Крім того, вказує також на те, що оспорюване рішення не відповідає вимогам ст. ст. 325-327 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, який набрав чинності 01.01.2004 року та не передбачав такої форми власності як колективна, а тому вважає, що на реконструйоване майно необхідно було оформляти приватну, а не колективну власність. Також наголошує, що таке рішення не відповідає нормам ст. ст. 112, 432 Цивільного кодексу УРСР (який діяв при початку будівництва) та ст. ст. 355, 1134 Цивільного кодексу України (що діяв на момент остаточного закінчення будівництва, введення об'єкту в експлуатацію, прийняття спірного рішення, видачі свідоцтва про право власності і реєстрації права), а також положень п.п. 1.2., 6.2. укладеного Договору про спільну інвестиційну діяльність (як підстави виникнення цивільних правовідносин), оскільки відповідач помилково ототожнив колективну форму власності з режимом спільної часткової власності.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа здійснює своє право на захист на свій розсуд (ст. 20 Цивільного кодексу України). Позивач самостійно визначає та обґрунтовує, в чому полягає порушення його права або інтересу та необхідність їх захисту, обираючи при цьому спосіб захисту задля відновлення свого порушеного права.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає перелік способів, у який позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, серед яких, зокрема, передбачено право особи на звернення до суду з вимогою про визнання правочину недійсним, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що правовий акт може бути визнаний недійсним (незаконним, протиправним), тобто таким, що не відповідає закону (іншому правовому акту), якщо він виданий органом або посадовою особою з перевищенням наданих йому законом повноважень або в межах компетенції, але з порушенням діючого законодавства.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

З вищенаведених норм випливає, що позивач в даному випадку несе тягар доказування наявності у нього відповідного права цивільного (права власності на спірний об'єкт - комплекс будівель по вул. Свободянській, № 3 в смт. Батьово), факту порушення такого права у зв'язку з прийняттям оспорюваного рішення та існування можливості відновлення такого права саме у спосіб визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Батьовської селищної ради від 28.01.2004 року про оформлення права колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській, № 3 в смт. Батьово за Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (спільна інвестиційна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ") в цілому.

Правовий інститут захисту права власності відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України передбачає, зокрема, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається незаконним та скасовується (ст. 393 Цивільного кодексу України). Нормами зазначеної статті передбачено право власника майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта, або право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позивачем за позовом про захист права власності може бути власник відповідного майна або титульний володілець. За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В контексті вищенаведених правових норм, позивачем за позовом про захист права власності, зокрема, у такий спосіб захисту, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним правочину, може бути законний власник, який повинен підтвердити своє право власності, надавши відповідні правовстановлюючі документи або інші докази, що підтверджують набуття ним права власності на правомірних підставах.

Позивач обґрунтовує вимоги набуттям фірмою "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" права спільної часткової власності на нерухоме майно відповідно до Договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01, який був укладений між ТОВ "Термінал Карпати" (Український учасник) та фірмою "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" ("SVT Sojuzvneshtrans Holding AG") (Іноземний учасник). А в свою чергу, компанія "Sotra Holding AG" обґрунтовує своє право на позов тим, що фірма "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" була припинена шляхом приєднання до позивача згідно договору про злиття та даними реєстру кантону Апенцель-Ауссерроден, Швейцарія.

Відповідно до умов Договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 року між сторонами було досягнуто домовленість організувати сумісну інвестиційну діяльність з реконструкції та будівництва критого перевантажувального комплексу на станції "Батьово" Львівської залізниці з метою його подальшої експлуатації. За даним договором сторони погодили, що Український учасник та Іноземний учасник будуть розпоряджатися на праві спільної дольової участі створеним в результаті спільної інвестиційної діяльності майном (критим перевантажувальним комплексом), а також розподіл прибутку буде відбуватися пропорційно їх часткам, які будуть належати кожному з них у спільному майні.

Згідно умов п. 5 Договору встановлено, що для організації сумісної діяльності сторони мають здійснити внески, а саме: внесок Українського учасника здійснюється передачею перегрузочної рампи на станції "Батьово" Львівської залізниці загальною площею 40,240 кв.м, яка належить йому на праві власності, а також передачею грошових коштів в розмірі 2 000 000 дол. США; внесок Іноземного учасника здійснюється в формі поставок на адресу Українського учасника обладнання, будівельних матеріалів та інших матеріально-технічних цінностей на суму 3 000 000 дол. США, перелік яких та умови поставки визначаються додатковими угодами до Договору.

Як вбачається із вищенаведеного, між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини щодо спільної діяльності у формі простого товариства, метою якої була наступна експлуатації реконструйованого перевантажувального комплексу та отримання прибутку.

Відповідно до п. 8.1. Договору останній вступив у силу з моменту його державної реєстрації (10.06.2002 року) строком на 50 років.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Термінал Карпати" розпочало реконструкцію належного йому майна - перегрузочної рампи на станції "Батьово" Львівської залізниці в жовтні 2001 року, отримавши відповідні дозволи на реконструкцію та виконання будівельних робіт, тобто до виникнення взаємних прав та обов'язків у зв'язку з укладенням договору про спільну діяльність,

Згідно приписів статті 23 Закону України "Про планування і забудову територій", в редакції діючій на момент виникнення спірних правовідносин, забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств. Будівництво об'єктів здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про основи містобудування", в редакції діючій на момент виникнення спірних правовідносин, забудова земельних ділянок, які надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому цим законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Статтею 18 Закону України "Про основи містобудування" визначено, що будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад. Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Як встановлено матеріалами справи, ТОВ "Термінал Карпати" звернулось до Батьовської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на реконструкцію рампи для перевалки грузів, які знаходились на станції Батьово на території Батьовської селищної ради.

Рішенням 15-ї сесії 23-го скликання Батьовської селищної ради Берегівського району Закарпатської області від 09.10.2001 року "Про надання дозволу на реконструкцію рампи для перевалки грузів із вагонів в ТОВ "Термінал Карпати" на території Батьовської селищної ради", ТОВ "Термінал Карпати" було надано дозвіл на виготовлення документації та проведення робіт по реконструкції рампи для перевалки грузів із вагонів широкої колії на вузьку і навпаки.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Берегівського району Закарпатської області 29.10.2001 року ТОВ "Термінал Карпати" було видано дозвіл № 48 на виконання будівельних робіт з реконструкції критого ангара ст. Батьово Берегівського району відповідно до проектної документації узгодженої та зареєстрованої 26.10.2001 року Берегівським відділом містобудування, архітектури та ЖКГ. Відповідно до вихідних даних для проектування, архітектурно-планувального завдання, затвердженого головним архітектором Закарпатської області та головним архітектором Берегівського району замовником та забудовником об'єкту значиться ТОВ "Термінал Карпати".

Крім того, земельна ділянка площею 10,0833 га на якій передбачалось проведення робіт з реконструкції належала ТОВ "Термінал Карпати" на праві постійного користування згідно Державного акту про право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 001780, який був виданий на підставі рішення 9-ої сесії 23-го скликання Батьовської селищної ради від 16.12.1999 року.

Відповідно до норм ст. 12 Закону України "Про господарські товариства", ст. ст. 20, 26 Закону України "Про власність" ТОВ "Термінал Карпати" набуло права колективної власності на перевантажувальну рампу, як внесок до статутного фонду товариства його засновником.

Сторонами договору про спільну діяльність, режим власності на перевантажувальну рампу з оформленням права спільної часткової власності на таке майно, яке підлягало реконструкції не проводилось. Матеріалами справи не підтверджено передачу перевантажувальної рампи в якості внеску до спільної діяльності, належних доказів на підтвердження факту передачі у спільну часткову власність перевантажувальної рампи матеріали справи також не містять. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу УРСР (в редакції діючій на момент виникнення правовідносин) за договором про спільну діяльність передбачалось, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як вбачається із матеріалів справи, комплекс будівель був зданий в експлуатацію ТОВ "Термінал Карпати" як замовником та забудовником самостійно, без участі іноземного учасника. Так, державна технічна комісія, яка була призначена розпорядженням Берегівської районної державної адміністрації № 475 від 09.09.2003 року встановила факт готовності критого ангару смт. Батьово Берегівського району до введення в експлуатацію станом на 16.09.2003 року. Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації підписаний її членами та затверджений в.о.голови районної державної адміністрації. Комісією при прийнятті об'єкту до експлуатації встановлено, що порушень вимог органів Державного архітектурно-будівельного контролю, Державного санітарно-епідеміологічного, пожежного нагляду та органів Держнагляду по охороні праці при будівництві не встановлено. Згідно п. 2 акту визначено, що акт державної комісії може бути підставою для реєстрування у відповідних органах об'єкта як колективної або приватної власності юридичних та фізичних осіб, а також Державних органах статистики. Замовником реконструкції в акті державної комісії зазначено саме ТОВ "Термінал Карпати".

Після завершення реконструкції, ТОВ "Термінал Карпати" 22.12.2003 року звернулось до Батьовської селищної ради з проханням щодо прийняття відповідачем рішення про оформлення права колективної власності на комплекс будівель, що розташований на станції Батьово (критий ангар).

Виконавчий комітет Батьовської селищної Ради Берегівського району Закарпатської області, розглянувши подане звернення та додані до нього документи 28.01.2004 року прийняв рішення № 3, яким було вирішено оформити право колективної власності на комплекс будівель по вул. Свободянській 3 в смт. Батьово за Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (спільна інвестиційна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ") в цілому та видати керівництву ТОВ "Термінал Карпати" свідоцтво про право колективної власності на комплекс будівель, а також провести відповідну реєстрацію.

Компетенція відповідача на виконання делегованих повноважень щодо обліку відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності була визначена в пп.10 п. "б" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Також ст. 40 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Згідно п. 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію.

Таким чином, до повноважень виконавчого комітету належить прийняття рішень про оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності, і доводи відповідача щодо цього є обґрунтованими.

Разом з цим, суд зазначає, що право колективної власності визначалося нормами Закону України "Про господарські товариства" та Закону України "Про власність", відповідно до яких господарські товариства були суб'єктами права колективної власності, в тому числі і на майнові внески засновників таких товариств. Оскільки, третя особа була заснована його учасниками на праві колективної власності, то такий вид власності був вказаний у рішенні Виконкому селищної ради та у свідоцтві на право власності. Норми Закону України "Про власність" щодо цього припинили свою дію 20.06.2007, тобто були чинними на час прийняття вищезгаданих документів щодо оформлення права власності.

Як вбачається, реконструкція перевантажувальної рампи була розпочата ТОВ "Термінал Карпати" до укладення договору про сумісну діяльність. Реконструкція була завершена у вересні 2003 року, і, зокрема, критий ангар був прийнятий в експлуатацію за актом державної комісії від 16.09.2003 року, відповідно до якого замовником будівництва значився ТОВ "Термінал Карпати".

Оскільки реконструкція об'єкту нерухомого майна проводилась за наявності акта про право користування земельною ділянкою та акта комісії про приймання об'єкта і введення його в експлуатацію, у відповідача були наявні підстави для оформлення права власності за замовником будівництва, яким значилось ТОВ "Термінал Карпати" у всіх дозвільних документах. Згідно Державного акту про прийняття об'єкту і введення його в експлуатацію замовником реконструкції вказано ТОВ "Термінал Карпати". "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ" ні в зазначеному акті, ні в дозволах на реконструкцію та виконання будівельних робіт не значилось.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про основи містобудування" (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється. Станом на день прийняття реконструйованого майна в експлуатацію (19.09.2003 року) діюче законодавство пов'язувало виникнення прав на нерухоме майно з прийняттям їх в експлуатацію та наявністю в суб'єкта прав на земельну ділянку.

Доказів отримання "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ", чи позивачем правовстановлюючих документів на частку в спірному майні, перелік яких на момент виникнення спірних правовідносин був визначений Додатком № 1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, а згодом ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в матеріалах справи відсутні.

Що стосується зазначення в оскаржуваному рішенні відмітки в дужках "спільна діяльність ТОВ "Термінал Карпати" та фірми "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ", то така не є правовстановлюючим документом або правочином про відчуження частки в майні до "СВТ Союзвнєштранс Холдінг АГ".

Водночас, відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Також ст. 393 Цивільного кодексу України закріплено, що правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається незаконним та скасовується.

Таким чином, обов'язковими передумовами для визнання недійсним рішення виконкому Батьовської селищної ради № 3 від 28.01.2004 року є невідповідність останнього нормам чинного на той час законодавства та порушення ним прав і законних інтересів позивача.

Отже, виходячи з наведених приписів, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зобов'язаний довести, яким чином спірний акт порушує (зачіпає) його права або законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

Відповідно до п. 2 роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000 року № 02-5/35 (з наступними змінами і доповненнями) підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства, організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, судом відповідно до встановлених обставин не встановлено невідповідності оспорюваного рішення вимогам діючого законодавства, які б могли бути підставою для визнання його недійсним.

Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з цих підстав, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положеннями частини першої статті 261 Цивільного кодексу України унормовано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно п. 1 Постанови Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що необхідно мати на увазі, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

Тому, СВТ "Союзвнєштранс Холдінг АГ", вважаючи себе власником, будучи обізнаним про прийняття об'єкту в експлуатацію, початок його використання, що підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколами правління спільної діяльності, міг довідатися про порушення свого права з моменту винесення відповідачем оскарженого рішення. Тому звернення з заявленим позовом до суду через одинадцять років після прийняття оскарженого рішення здійснено з пропуском строку позовної давності. Проте, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову по суті, а не через пропуск строків позовної даності.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.10.2016 року

Головуючий суддя Пригара Л.І.

Суддя Йосипчук О.С.

Суддя Мокану В.В.