УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10.10.2016Справа № 910/18315/16
Суддя Отрош І.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Третя вантажна компанія»

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06.10.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Третя вантажна компанія» з вимогами до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про зобов'язання вчинити дії.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не подано доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Статтею 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема в пункті 2 частини 1 цієї статті вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Суд зазначає, що належним доказом направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві з дотриманням вимог статті 57 Господарського процесуального кодексу України, є опис вкладення у цінний лист, який згідно з п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник об'єкта поштового зв'язку перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох примірниках і проставляє відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення.

Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення саме копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу у справі може бути, зокрема, бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв'язку, разом з фіскальним чеком про відправлення.

Однак, позивачем долучено до позовної заяви лише копію фіскального чеку без опису вкладення у цінний лист, в якому зазначається, які саме документи направлені відповідачу, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, з огляду на що повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ненадсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу відповідача порушує право відповідача на отримання копії позовної заяви, своєчасне ознайомлення з предметом і підставами позовних вимог, унеможливлює, зокрема, завчасне подання відзиву, зустрічного позову чи будь-яких письмових пояснень на позовні вимоги, що також призводить до затягування судового розгляду справи.

Крім того, розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Нормами статті 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема в пункті 3 частини 1 цієї статті вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 мінімальної заробітної плати, а за подання позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Судом встановлено, що у позовній заяві позивач просить суд: 1) зобов'язати відповідача зняти обмеження прав розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на поточному рахунку та на депозитному рахунку; 2) зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 100 від 05.10.2016 на суму 368000 грн. 00 коп.

Таким чином, позивачем заявлено одну немайнову вимогу (зобов'язати відповідача зняти обмеження прав розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на поточному рахунку та на депозитному рахунку) та одну майнову вимогу (зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 100 від 05.10.2016 на суму 368000 грн. 00 коп.).

Суд зазначає, що позовна вимога про зобов'язання виконати платіжне доручення, внаслідок чого з відкритого в установі банку (відповідача) рахунку позивача будуть перераховані певні (наведені в платіжних дорученнях) суми грошових коштів є фактично позовом, спрямованим на захист майнових інтересів позивача, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, в розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти.

Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться тільки ті, вимоги по яким не підлягають вартісній оцінці. Аналогічну правову позицію викладено в п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Відтак, заявлені позовні вимоги щодо зобов'язання виконати платіжне доручення № 100 від 05.10.2016 на суму 368000 грн. 00 коп. направлені на захист майнового інтересу позивача, підлягають вартісній оцінці (по відношенню до сум грошових коштів, які позивач просить перерахувати), та отже є майновими вимогами, і тому судовий збір, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання даного позову має справлятися у відсотковому співвідношенні до ціни позову, та згідно встановлених законом граничних розмірів.

Зокрема, правова позиція, що зобов'язання виконати платіжні доручення є майновою вимогою, викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15.

При цьому, у п. 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 зазначено, що позовні заяви про зобов'язання перерахувати грошові кошти відповідно до договору банківського рахунку належать до заяв майнового характеру і оплачуються судовим збором відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Враховуючи викладене, при зверненні з даним позовом до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 6898 грн. 00 коп., а саме 1378 грн. 00 коп. (за немайнову вимогу про зобов'язання відповідача зняти обмеження прав розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на поточному рахунку та на депозитному рахунку) та 5520 грн. 00 коп. (за майнову вимогу про зобов'язання відповідача виконати платіжне доручення № 100 від 05.10.2016 на суму 368000 грн. 00 коп.).

Однак, позивачем долучено до позовної заяви квитанцію № від 05.10.2016 на суму 1378 грн. 00 коп. та квитанцію № від 05.10.2016 на суму 1378 грн. 00 коп., з огляду на що суд дійшов висновку, що позивачем не доплачено судовий збір у розмірі 4142 грн. 00 коп., у зв'язку з чим суд повертає позовну заяву та додані до неї документи позивачу без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути без розгляду.

Суддя І.М. Отрош