ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа № 921/192/16-г/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Зварич О.В.

Юрченка Я.О.

розглянувши апеляційну скаргу приватного малого підприємства «Імпульс» с.Острів Тернопільської області

на рішення господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016р.

у справі № 921/192/16-г/16

за позовом: сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Терра» смт. Підволочиськ Тернопільської області

до відповідача: приватного малого підприємства «Імпульс» с.Острів Тернопільської області

про стягнення 129 045, 60 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: Щербатюк О.Д. - за дов. 02/10 від 02.10.2015 р.;

відповідача: Осів П.В. - за дов. б/н від 19.02.2015 р.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 р. (суддя Хома С.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з приватного малого підприємства "Імпульс" на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" 76 650 грн. сума основного боргу; 48 136, 20 грн. втрати від інфляції; 4 252, 50 грн. 3% річних; 1 935, 60 грн. судового збору в повернення сплачених судових витрат. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивоване неналежним виконанням зобов'язання відповідачем щодо оплати за надання послуги згідно договору.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що укладений між сторонами договір є договором підряду, а не договором про надання послуг. При цьому, сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, ціни договору, а відтак, договір є неукладеним. Крім цього, скаржник зазначає, що згідно п.3.2 договору, оплата ним повинна здійснюватись після виставлених рахунків, які виставлені не були, а підписані акти приймання - передачі наданих послуг є неналежним чином оформлені та не можуть бути підставою для стягнення заборгованості. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно не зупинено провадження у справі до прийняття рішення судом в іншій справі про тлумачення норми правочину.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, однак в судовому засіданні заперечив щодо задоволення такої, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, викладених у ньому. Крім цього, зазначив, що рахунки на оплату за виконані роботи згідно договору виставлялися ПМП «Імпульс» в день складення (підписання) сторонами відповідних актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) і цього ж дня разом із вказаними актами надання послуг направлялися (вручалися) відповідачу.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 12.05.2014 р. між сільськогосподарським ТОВ «Терра» (виконавець), з однієї сторони та ПМП «Імпульс» (замовник), з іншої сторони, було укладено договір про надання послуг № ТР-35/2014.

Згідно п. п. 1.1., 1.2, 1.3, 3.1- 3.4, 6.1, 6.3 вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату наступні послуги у рослинництві: надання послуг у рослинництві із використанням сільськогосподарської техніки за участю обслуговуючого персоналу, а саме: посів сої.

Запланована загальна площа посіву сої складає 255,5 га;

Вартість посіву сої складає 300 грн./га, в т. ч. ПДВ, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання та фіксується в актах по наданих послугах.

За надання передбачених договором послуг замовник виплачує виконавцю суму, згідно виставленого рахунку за надані послуги протягом 5 робочих днів, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

По завершенню робіт за договором замовник зобов'язаний повністю розрахуватися з виконавцем протягом 5-ти банківських днів після підписання останнього акту про надані послуги.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього договору та закінчується 31.12.2014 р.

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач надав послуги відповідачу на загальну суму 70 650 грн., що підтверджується актом №ТР-0000042 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15.05.2014р., згідно якого позивачем було надані послуги з посіву сої 120 га на загальну суму 36000 грн.; актом №ТР-0000043 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.05.2014р., згідно якого позивачем було надані послуги з посіву сої 135,5 га на загальну суму 40650 грн.

Відповідач прийняв надані йому позивачем послуги без претензій та заперечень, що підтверджується підписом його уповноваженого представника та відтиском печатки відповідача на вказаних актах здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Позивачем надіслано в адресу відповідача претензію б/н від 24.03.2015 р. про сплату заборгованості за надані послуги, проте така залишена без задоволення, що і стало підставою звернення з позовом до суду.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до ст. ст. 193, 265 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст.ст. 627, 638, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.901, ч.1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи принцип свободи договору, сторони на власний розсуд визначили, що вказаний договір є договором про надання послуг. При цьому, незважаючи на те, що в силу правової природи договору про надання послуг цивільним законодавством не передбачено складання актів приймання - передачі послуг, сторони, користуючись своїм правом передбачили договором підписання таких актів.

Згідно ст. 241 ЦК України, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути, зокрема, вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину, наприклад, прийняття його виконання, підписання товаророзпорядчих документів.

Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові пленуму від 29.05.2013 р. №11)

Таким чином, твердження апелянта про неукладеність договору є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи.

Необхідно також зазначити таке.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що за своєю правовою природою рахунок є документом, який має містити реквізити, необхідні для здійснення оплати контрагенту та суму оплати. А відтак, відповідач не зазначив в апеляційній скарзі, в чому саме складені та підписані обома сторонами акти приймання - виконання робіт (послуг) не відповідають наведеним вище ознакам та які перешкоди щодо реквізитів та підстав платежу існували у відповідача для належної оплати наданих послуг відповідно до вказаних актів.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача 76 650 грн. за надані послуги.

Щодо стягнення інфляційних (за період з 01.06.2014 р. по 28.03.2016 р.) та 3% річних (за період з 24.05.2014 р. по 28.03.2016 р.), суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно ст. ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання, то такий здійснений вірно судом першої інстанції, а відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача 48 136, 20 грн. втрат від інфляції та 4 252, 50 грн. 3% річних.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити також таке.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до ч.1 вказаної статті, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Враховуючи те, що суд вправі самостійно здійснити тлумачення умов договору, результати розгляду справи № 921/329/16-г/5 ніяким чином не впливають на встановлення істотних обставин справи у даній справі. А відтак, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні вказаного клопотання відповідача.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що станом на дату прийняття постанови у даній справі, рішення господарського суду Тернопільської області у справі № 921/329/16-г/5 від 22.07.2016 р. про відмову у задоволенні позовних про тлумачення змісту правочину у зв'язку з поверненням апеляційної скарги набрало законної сили.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 112-2 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 р. у справі №921/192/16-г/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.10.2016 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Зварич О.В.

Юрченко Я.О.