РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2016Справа №910/14406/16
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова Компанія "Експо

Страхування"

до Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім.

Світлани Ковальської"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Маяк"

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс"

про стягнення 21430 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Гоголь О.Я. - представник за довіреністю № 34/2016 від 25.03.2016;

від відповідача: Мойсієнко О.В. - представник за довіреністю № 15 від 13.01.2016;

Ржондковський Д.І. - представник за довіреністю №614 від 26.07.2016;

від третьої особи 1: не з'явились.

від третьої особи 2: Рога О.В. - представник за довіреністю № 47/473 від 06.04.2016;

від третьої особи 3: Любін О.І. - представник за довіреністю № 712 від 21.04.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.08.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова Компанія "Експо Страхування" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" про стягнення 21430 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням позивачем виплати страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 21430,00 грн. на підставі договору ДКМС №8/0102_15 добровільного страхування майна від 10.11.2015 внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2, а тому позивач вважає, що ним відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Так, оскільки залиття квартири АДРЕСА_2, за твердженням позивача, було спричинено проривом трубопроводу конвектора (радіатора), встановленого відповідачем, позивач просить суд стягнути з останнього суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21430,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 порушено провадження у справі № 910/14406/16, розгляд справи призначено на 23.08.2016, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3.

22.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про призначення експертизи, а також клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Маяк" та відзив на позов, відповідно до якого відповідач зазначає, що позивачем не доведено вину саме відповідача у заподіянні шкоди третій особі 1. Так, остання жодного разу не зверталась із відповідними заявами щодо незадовільного стану конвекторів (радіаторів) та системи центрального опалення у спірному приміщенні. За таких обставин, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що нанесена шкода сталась з вини відповідача внаслідок дефекту продукції.

При цьому, клопотання про призначення експертизи обґрунтоване необхідністю встановлення причин прориву конвектора (радіатора) в квартирі АДРЕСА_2 та необхідністю у зв'язку з цим застосування спеціальних інженерно-технічних знань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 розгляд справи відкладено на 23.09.2016, до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Маяк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс".

19.09.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа 2 зазначає, що для визначення причин відмови зразка опалювального колектора необхідно здійснити його огляд та провести дослідження технічним спеціалістам відповідача 2.

У судовому засіданні 23.09.2016 відповідач подав суду пояснення, відповідно до яких зазначено, що відповідач не є забудовником будинку по АДРЕСА_2, вказаний будинок на балансі відповідача не знаходиться. Представник позивача подав у даному судовому засіданні додаткові документи по справі.

Представники позивача, відповідача, третьої особи 2 та третьої особи 3 подали клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Враховуючи неявку представника третьої особи 1 у судове засідання та необхідність подання доказів у справі, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості клопотання про продовження строку розгляду справ на 15 днів, ухвалою суду від 23.09.2016 продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 07.10.2016.

У судове засідання 07.10.2016 з'явились представники позивача, відповідача та третіх осіб 2 та 3. Позивач підтримав позовні вимоги та подав додаткові документи, відповідач заперечив проти позову, подав пояснення, відповідно до яких зазначив, що забудовником будинку по АДРЕСА_2 є відповідач на підставі договору підряду №2010/15/12 від 15.12.2010, та підтримав клопотання про призначення судової експертизи, подане 22.08.2016.

Представник третьої особи 3 подав суду пояснення по справі, відповідно до яких зазначив, що третя особа 3 є експлуатуючою організацією, а відповідач відповідно до сертифікату відповідності № КВ 4 вказаний як генпідрядник об'єкта будівництва - будинку по АДРЕСА_2.

Третя особа 1 у судове засідання 07.10.2016 не з'явилась, про поважність причин неявки суд не повідомила, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відповідно до яких поштові відправлення третій особі 1 не вручені під час доставки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності третьої особи 1 в судовому засіданні 07.10.2016 до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 Господарського процесуального кодексу України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 07.10.2016 за відсутності третьої особи 1, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення судової експертизи, судом відмовлено в його задоволенні з підстав, які викладаються в мотивувальній частині рішення.

У судовому засіданні 07.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третіх осіб 2, 3, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (третя особа 1) придбала квартиру АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2013, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвест-консалтинг» (копія договору долучена до відзиву на позовну заяву).

10.11.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова Компанія "Експо Страхування" (страховик, позивач) та ОСОБА_3 (страхувальник, третя особа 1) було укладено договір ДКМС №8/0102_15 добровільного страхування майна (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим майном (АДРЕСА_1) (копія договору долучена до позову).

При цьому, як вбачається з долученої до позову заяви про добровільне страхування майна, яка є додатком №1 до Договору страхування, ОСОБА_3 у даній заяві в графі місце дії договору (адреса приміщення) було вказано: АДРЕСА_2, а тому, враховуючи, що у позові позивач зазначає, що об'єктом страхування за Договором страхування є саме квартира АДРЕСА_2 1, суд дійшов висновку, що у договорі ДКМС №8/0102_15 має місце описка, а тому фактично об'єктом страхування за даним договором є квартира АДРЕСА_2.

За змістом п. 3.1.6 частини «Спеціальні умови» Договору страхування, в рамках цього договору застраховано, зокрема, такі ризики: аварія (аварія водопровідної, каналізаційної або опалювальної системи, а також системи пожежогасіння) - пошкодження/знищення застрахованого об'єкта внаслідок аварії водопровідної, каналізаційної або опалювальної системи, а також системи пожежогасіння (у тому числі внаслідок проникнення води із сусідніх приміщень, що не використовуються страхувальником).

Умовами п.п. 4, 6, 7 Договору страхування передбачено, що страхова сума в мажах договору становить 100000,00 грн., франшиза на один страховий випадок - 0,50% страхової суми для певного виду майна; строк дії договору - з 11.11.2015 по 10.11.2016.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та третьою особою 1 договору ДКМС №8/0102_15 добровільного страхування майна від 10.11.2015, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором страхування.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 11.01.2016 комісією у складі начальника ЖЕД №16 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» Бриль С.Е., інженера ОСОБА_11, слюсаря-сантехніка ОСОБА_12 було складено акт про залиття житлової квартири АДРЕСА_2, на підставі звернення власника щодо залиття квартири, яке сталось 07.01.2016. Відповідно до даного акту, квартира АДРЕСА_2 розташована на 2-му поверсі 21-поверхового будинку (будинок каркасно-монолітний, 2013 року забудови); під час обстеження квартири АДРЕСА_2 виявлено, що в житлових кімнатах вологий ламінат та вологі і частково деформовані плінтуса по периметру всієї квартири; комісією встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_2 відбулось внаслідок прориву трубопроводу конвектора (радіатора) (копія акту долучена до позову).

Судом встановлено, що 15.01.2016 комісією у складі начальника ЖЕД №16 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» Бриль С.Е., інженера ОСОБА_11, слюсаря-сантехніка ОСОБА_12 та начальника дільниці санітарно-технічних робіт Будівельно-монтажного управління промислово-будівельної групи ім. С. Ковальської Бузовського Л.С., було складено акт на предмет обстеження приладів центрального опалення житлової квартири АДРЕСА_2: 07.01.2016 у вищевказаній квартирі сталось залиття внаслідок прориву трубопроводу конвектора (радіатора). Комісія вважає, що характер пошкоджень трубопроводу конвектора (радіатора) свідчить про те, що радіатор тривалий час знаходився під впливом низьких температур. При цьому, відповідно до зауважень третьої особи 1, протягом опалювального сезону в квартирі мінусової температури не було, радіатор був установлений забудовником з порушеннями (копія акту долучена до позову та до відзиву відповідача).

Судом встановлено, що на підставі страхового акту ДКМС №01/0102/16 від 01.03.2016 позивачем здійснено страхове відшкодування ОСОБА_3 (третя особа 1) за договором ДКМС №8/0102_15 добровільного страхування майна від 10.11.2015 у розмірі 21430,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2730 від 02.03.2016 (копія страхового акту та платіжного доручення долучена до позову).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про здійснення ним виплати страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 21430,00 грн. на підставі договору ДКМС №8/0102_15 добровільного страхування майна від 10.11.2015 внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2, а тому позивач вважає, що ним відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Так, оскільки залиття квартири АДРЕСА_2, за твердженням позивача, було спричинено проривом трубопроводу конвектора (радіатора), встановленого відповідачем, позивач просить суд стягнути з останнього суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21430,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 10.11.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова Компанія "Експо Страхування" (страховик, позивач) та ОСОБА_3 (страхувальник, третя особа 1) було укладено договір ДКМС №8/0102_15 добровільного страхування майна (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим майном (АДРЕСА_2) (копія договору долучена до позову).

Як встановлено судом, умовами п.п. 4, 6, 7 договору ДКМС №8/0102_15 добровільного страхування майна від 10.11.2015 передбачено, що страхова сума в межах договору становить 100000,00 грн., франшиза на один страховий випадок - 0,50% страхової суми для певного виду майна; строк дії договору - з 11.11.2015 по 10.11.2016.

Як встановлено судом, 11.01.2016 комісією у складі начальника ЖЕД №16 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» Бриль С.Е., інженера ОСОБА_11, слюсаря-сантехніка ОСОБА_12 було складено акт про залиття житлової квартири АДРЕСА_2, на підставі звернення власника щодо залиття квартири, яке сталось 07.01.2016. Відповідно до даного акту, квартира АДРЕСА_2 розташована на 2-му поверсі 21-поверхового будинку (будинок каркасно-монолітний, 2013 року забудови); під час обстеження квартири АДРЕСА_2 виявлено, що в житлових кімнатах вологий ламінат та вологі і частково деформовані плінтуса по периметру всієї квартири; комісією встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_2 відбулось внаслідок прориву трубопроводу конвектора (радіатора) (копія акту долучена до позову).

Як встановлено судом, 15.01.2016 комісією у складі начальника ЖЕД №16 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» Бриль С.Е., інженера ОСОБА_11, слюсаря-сантехніка ОСОБА_12 та начальника дільниці санітарно-технічних робіт Будівельно-монтажного управління промислово-будівельної групи ім. С. Ковальської Бузовського Л.С., було складено акт на предмет обстеження приладів центрального опалення житлової квартири АДРЕСА_2: 07.01.2016 у вищевказаній квартирі сталось залиття внаслідок прориву трубопроводу конвектора (радіатора). Комісія вважає, що характер пошкоджень трубопроводу конвектора (радіатора) свідчить про те, що радіатор тривалий час знаходився під впливом низьких температур. При цьому, відповідно до зауважень третьої особи 1, протягом опалювального сезону в квартирі мінусової температури не було, радіатор був установлений забудовником з порушеннями (копія акту долучена до позову та до відзиву відповідача).

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом, на підставі страхового акту ДКМС №01/0102/16 від 01.03.2016 позивачем здійснено страхове відшкодування ОСОБА_3 (третя особа 1) за договором ДКМС №8/0102-15 добровільного страхування майна від 10.11.2015 у розмірі 21430,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2730 від 02.03.2016 (копія страхового акту та платіжного доручення долучена до позову).

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором ДКМС №8/0102-15 добровільного страхування майна від 10.11.2015, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Таким чином, для правовідносин, в яких страховик, відшкодовує шкоду замість винної особи та по суті здійснює виплату страхового відшкодування, характерна заміна кредитора (замість потерпілого право на відшкодування шкоди переходить до нового кредитора - страховика) у чинному зобов'язанні (яке виникло у зв'язку із завданням шкоди між винною та потерпілою особами). Тобто, у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страховик, по суті, відшкодовує шкоду, завдану іншою особою, внаслідок чого зобов'язання не припиняється, а залишається чинним із заміною кредитора. Таким чином, хоча Закон України «Про захист прав споживачів», нормами якого позивач обґрунтовує позовні вимоги, і регулює відносини між споживачем (яким є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника) товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг, - водночас з огляду на те, що позивач вказує на завдання шкоди саме фізичні особі - ОСОБА_3 (третя особа 1), та вказує на виникнення правовідносин у зв'язку із завданням шкоди саме між фізичною особою як споживачем та особою, яка завдала шкоди (виконавцем робіт-забудовником), враховуючи встановлену судом особливість правовідносин, які складаються у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, а саме, - заміну кредитора у чинних правовідносинах, - суд дійшов висновку, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають застосуванню господарським судом у випадку встановлення обставин щодо завдання шкоди фізичній особі - споживачу певного товару (робіт, послуг) у розумінні зазначеного закону, виробником такого товару (виконавцем робіт), та відшкодування такої шкоди замість її безпосереднього заподіювача - страховиком, який здійснив виплату страхового відшкодування своєму страхувальнику (потерпілій особі). Таким чином, суд повинен застосовувати саме той закон, який регулює первісні правовідносини, які складаються у зв'язку із завданням шкоди.

Як зазначав позивач у позові в обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування до відповідача, останній був забудовником житлового будинку за адресою АДРЕСА_2.

Так, як вбачається з поданого відповідачем 07.10.2016 договору підряду №2010/15/12 на комплекс будівельних робіт по будівництву об'єкту «Житлово-офісний комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями торгівельно-офісного призначення, торговим центром та підземним паркінгом по АДРЕСА_3» від 15.12.2010, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Радіант» (замовник) та Відкритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» (підрядник, відповідач), замовник за цим договором доручає, а підрядник зобов'язується побудувати відповідно до проектно-кошторисної документації «Житлово-офісний комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями торгівельно-офісного призначення, торговим центром та підземним паркінгом по АДРЕСА_3» та здати замовнику виконані роботи і збудований об'єкт.

При цьому, як вбачається з копії поданого третьою особою 3 у судовому засіданні 07.10.2016 сертифікату відповідності серія КВ №4, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 14.12.2012, замовником закінченого будівництвом об'єкта «Будівництво житлово-офісного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями торгівельно-офісного призначення, торговим центром та підземним паркінгом по АДРЕСА_3 - житлові будинки №№1, 3 (І, ІІ, ІІІ черги будівництва) на АДРЕСА_2», є Приватне акціонерне товариство «Радіант», генпідрядником - Публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської».

Так, за змістом ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник (ст. 838 Цивільного кодексу України).

За наведених обставин, Публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій імені Світлани Ковальської» (відповідач) є генпідрядником будівництва об'єкту - житлового будинку за адресу АДРЕСА_2, тобто виконавцем робіт по будівництву та здачі такого об'єкту.

Як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення з даним позовом про стягнення суми завданої шкоди саме з забудовника (генпідрядника) будівництва об'єкту - житлового будинку за адресу АДРЕСА_2 позивачем вказано норми ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1210 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Статтею 7 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором.

При цьому, продукція згідно зі ст. 1 даного Закону - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Так, як встановлено судом, позивач вважає, що причиною залиття квартири АДРЕСА_2 (страховий випадок) є прорив трубопроводу конвектора (радіатора). При цьому, як зазначає відповідач, дані конвектори опалювальні ТМ "Термія" були придбані у Публічного акціонерного товариства "Маяк" (виробника) (третя особа 2) за договором поставки №30-03/2012 від 30.03.2012.

Відповідно до приписів ст. 1209 Цивільного кодексу України, виготовлювач товару, що є нерухомим майном, виконавець робіт (послуг) зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану фізичній або юридичній особі внаслідок конструктивних, технологічних, рецептурних та інших недоліків товару, робіт (послуг), а також недостовірної або недостатньої інформації про них. Відшкодування шкоди не залежить від вини виготовлювача товару, що є нерухомим майном, виконавця робіт (послуг), а також від того, чи перебував потерпілий з ними у договірних відносинах.

Шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є нерухомим майном, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару (ч. 1 ст. 1210 Цивільного кодексу).

Так, суд зазначає, що за наслідками виплати страхового відшкодування третій особі 1 до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, суд наголошує, що з огляду на приписи ст. 1209 Цивільного кодексу України та підстави даного позову, звернення із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, до відповідача, як генпідрядника (виконавця) спірного об'єкта будівництва - об'єкта нерухомого майна - можливе у випадку, якщо така шкода була б завдана недоліками самого нерухомого майна - окремого цілісного об'єкту - квартири, однак позовні вимоги у даній справі обґрунтовані недоліками продукції - конвектора (радіатора).

Як встановлено приписами ст. 1210 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару або іншою особою, визначеною відповідно до закону.

Як встановлено приписами ст. 7 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції, відповідає її виробник. При цьому, термін «продукція» в ст. 1 зазначеного Закону визначено як будь-яке рухоме майно, включаючи готову продукцію, сировину та комплектувальний виріб, у тому числі майно, що є складовою частиною іншого рухомого або нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 187 Цивільного кодексу України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

Позивачем не доведено, що відповідач був виробником продукції, недоліками якої обґрунтовано позов (радіатора, який є рухомим майном та складовою частиною нерухомого майна - квартири), натомість існування даних обставин є обов'язковою умовою для відшкодування заявленої у позові шкоди у випадку доведення обставин, що шкода була завдана саме недоліками такої продукції, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» зазначено, що у разі коли виробник продукції не може бути встановлений, кожний її постачальник (продавець) відповідно до цього Закону несе відповідальність як виробник, якщо він протягом 30 днів не повідомить потерпілому найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила йому цю продукцію. У позовній заяві позивач, посилаючись на дану норму, вказує, що саме забудовник несе відповідальність як виконавець, в обов'язки якого входило встановлення радіатора. Водночас, доказів того, що позивач звертався до відповідача (забудовника) з вимогою про надання інформації щодо найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила йому цю продукцію (радіатор), та відповідач не надав відповіді на таку вимогу, - позивачем суду не надано.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова Компанія "Експо Страхування" до Публічного акціонерного товариства "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" про стягнення 21430 грн. 00 коп. не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що позов подано до неналежного відповідача, який навіть у випадку встановлення обставин наявності недоліків радіатора як причини залиття квартири АДРЕСА_2, - не є особою, яка з огляду на підстави позовних вимог та встановлені судом обставини є відповідальною за заявлену шкоду, судом по суті не досліджуються обставини щодо причини залиття квартири, в тому числі характеру недоліків продукції (радіатора), у зв'язку з чим, з огляду на предмет та підстави позову, відсутні підстави для призначення судової експертизи у даній справі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у зв'язку з відмовою в позові в силу приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 17.10.2016

Суддя І.М. Отрош