РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/13779/16 27.09.16 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ОДЕССПЕЦМОНТАЖ"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд"

про визнання недійсним пунктів договору

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Тараненко Г.Ю. за довіреністю № 228 від 21.03.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ОДЕССПЕЦМОНТАЖ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" про визнання недійсним пунктів договору.

Ухвалою суду від 29.07.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.08.2016 р.

05.08.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

19.08.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.08.2016 р. представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 19.08.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів.

У судовому засіданні 19.08.2016р. оголошувалась перерва до 27.09.2016 р.

У судове засідання 27.09.2016 р. представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 27.09.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.07.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ОДЕССПЕЦМОНТАЖ" (надалі - позивач, Лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд (надалі - відповідач, Лізингодавець) укладено Договір фінансового лізингу №1645/07-13-В (надалі - Договір).

За умовами п. 1.1 Додатку № 3 до Договору Лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно (надалі - предмет лізингу) найменування і характеристики якого вказані в Специфікації (Додаток №2 до Договору), а Лізингоодержувач зобов'язаний прийняти Предмет лізингу, оплачувати лізингову платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів (Додаток №1 до Договору, надалі - Графік платежів), а також інші платежі відповідно до даного Договору.

Предметом лізингу відповідно до умов Договору є бульдозер SHANTUI SD 23 2012 року випуску. Вартість лізингу - 1 794 540,00 грн., в т.ч. ПДВ 299 090,00 грн. Загальна сума лізингових платежів за Договором - 2 081 389,50 грн. (п. п. 3.1, 3.2, 3.3, 8.1 Договору).

Відповідно до п. 8.3,8.4 8.5 Договору, порядок проведення оплат: у відповідності з графіком внесення лізингових платежів - додаток №1 до Договору та ст. 2 Загальних умов. Сплата лізингових платежів: в гривні з коригуванням курсу валют відповідно до п. 2.6 Загальних умов Договору. Офіційний курс гривні до долару США на дату укладання Договору - 7,993.

Відповідно до п. 2.2 Загальних умов Договору, загальна сума лізингових платежів на дату укладання Договору визначається п.8.1 Договору і може змінюватися відповідно до умов цього Договору. Порядок, розмір та терміни оплати Лізингоодержувачем лізингових платежів встановлюється в графіку платежів (додаток № 1 до Договору).

Відповідно до п. 2.6 Загальних умов Договору у разі вказівки в п. 8.5 Договору на настання при визначенні розміру лізингового платежу коригування курсу валют, Сторони погоджуються, що лізингові платежі, які підлягають виплаті згідно з даним Договором, розраховуються з використанням середньозваженого курсу української гривні до долара США на міжбанківському ринку (за офіційними даними НБУ, розміщеними на сайті http://bank.gov.ua/control/uk/index) за наступною формулою …

Додатковою угодою № 3 від 27.12.2013 р. сторони погодили, що загальна сума лізингових платежів на дату укладання цього Договору 2 106 384,90 грн., може змінюватися відповідно до Загальних умов Договору фінансового лізингу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати недійсним п. п. 8.4., 8.5. Договору та п. 2.6. Загальних умов (додаток № 3 до Договору).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відповідачем в односторонньому порядку було внесено корективи до Договору і шляхом зловживання довірою, скориставшись становищем, введено в оману Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ОДЕССПЕЦМОНТАЖ".

Так, позивач зазначає, що за електронним листування між сторонами, з боку відповідача на адресу позивача направлявся проект Договору та основних його умов до Договору, відповідно до якого у випадку визначення вартості предмету Договору у гривні, коригування курсу валют не передбачалося. Проте, при підписанні Договору, відповідач визначив вартість майна, що передавалось у лізинг, у гривні та включив у Договорів курсову різницю, скориставшись довірою позивача. Тим самим, визначивши несправедливі відносно позивача умови Договору.

Відповідач проти позову заперечує з підстав їх необґрунтованості та невідповідності фактичним обставинам справи.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Так, частиною першою статті 229 Кодексу передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Дослідивши забрані у матеріалах справи документи суд встановив відсутність будь-яких доказів обману позивача щодо умов Договору з боку відповідача.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що при підписанні Договору він мав перевірити всі умови такого Договору та, у випадку незгоди з будь-якими положеннями, відмовитись від його підписання або внести пропозиції щодо зміни таких умов.

Відтак, при підписанні спірного Договору позивач належним чином був повідомлений про всі його умови та, відповідно, погодився з такими умовами.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За правилами ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність тверджень позивача про внесення відповідачем в односторонньому порядку коректив до Договору та введення в оману Товариство з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ОДЕССПЕЦМОНТАЖ" шляхом зловживання довірою.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що зміст оспорюваного договору не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, спростованими відповідачем та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак, вказані вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 49 ГПК України збір покладається на позивача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ОДЕССПЕЦМОНТАЖ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" про визнання недійсним пунктів договору.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 03.10.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна