ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.10.16р. Справа № 904/274/16

За заявою Комунального підприємства "Кривбасводоканал" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Комунального підприємства "Кривбасводоканал", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 6875896,85 грн за договором № 637 про відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари від 01.02.2004

Головуючий колегії - суддя: Воронько В.Д.

Члени колегії - судді: Мілєва І.В., Колісник І.І.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача (заявника): начальник юридичного відділу ОСОБА_1, довіреність № 27 від 19.04.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (відповідач) про стягнення боргу за теплову енергію у сумі 4 717 714,95 грн, пені у сумі 1 003 725,14 грн, інфляційних нарахувань на суму боргу в розмірі 1 048 076,21 грн та 3% річних у сумі 106 380,55 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 637 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари, укладеного між сторонами 01.02.2004.

Рішенням від 01.06.2016 позов задоволено частково, а саме присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 4 717 714,95 грн заборгованості за теплову енергію, 998 699,10 грн пені, 1 048 076,21 грн інфляційних нарахувань, 106 380,55 грн 3% річних та вирішено питання щодо судових витрат.

З метою примусового виконання рішення на користь стягувача 17.06.2016 господарським судом було видано відповідний наказ.

22.09.2016 відповідач звернувся до господарського суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що між сторонами 18.08.2016 укладена угода про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог.

Заяву було прийнято та призначено до розгляду у засіданні суду на 03.10.2016.

Позивач (стягувач) у призначене засідання не забезпечив явку свого представника та відзив на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню не надав, тому розгляд заяви було відкладено на 04.10.2016.

Відповідач (заявник, боржник) подав до суду письмові пояснення, у яких підтримав свою заяву та просив задовольнити викладені в ній вимоги.

Позивач 04.10.2016 подав відзив на заяву, у якому заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що її вимоги суперечать Постанові Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 та ст. 19 Закону України "Про теплопостачання". Крім того, в заліку однорідних вимог крім боргу за судовим рішенням міститься і поточна заборгованість.

Враховуючи обставини справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач звернувся до позивача з листом № 32 від 10.08.2016, у якому зазначив, що позивач має перед ним заборгованість за договором № 733 від 08.08.2006, на оплату якої у 2010 році виставлені рахунки на суму 8915197,51 грн, а він має перед позивачем заборгованість за договором № 637 від 01.02.2014 в сумі 7982589,21 грн, на оплату якої були виставлені щомісячні рахунки з номером 637 в період з 30.04.2014 по 31.07.2016.

Також відповідач вказав, що з моменту отримання цього листа відповідно до ст. 601 ЦК України припиняються взаємні зобов'язання сторін на суму 7982589,21 грн.

18.08.2016 сторонами підписана угода про припинення зобов'язань заліком зустрічних однорідних вимог, у якій вказано про наявність у сторін взаємних однорідних вимог та проведення їх часткового взаємного заліку, в результаті чого позивач не має претензій до відповідача щодо заборгованості, стягнутої рішенням суду від 01.06.2016 по справі 904/274/16, на суму 2256218,92 грн, з яких 1048076,21 грн інфляційні нарахування, 106380,55 грн 3% річних, 998699,10 грн пеня, 103063,06 грн судовий збір. Питання про залік суми основної заборгованості не вирішувалось.

Листом від 18.08.2016 позивач повідомив відповідача, що з 25.04.2014 до Закону України "Про теплопостачання" внесені зміни і споживачі теплової енергії повинні проводити її оплату тільки на рахунки зі спеціальним режимом використання, тому проведення взаємозаліку є неможливим.

22.09.2016 до суду надійшла заява відповідача з проханням визнати наказ суду по справі № 904/274/16 таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі.

В обгрунтування заяви зазначено, що стаття 602 ЦК України не містить обмежень щодо зарахування однорідних вимог на стадії виконання судового рішення.

Статтею 601 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином передбачена можливість зарахування вимог за заявою однієї сторони, а не обов'язковість такої заяви для іншої сторони.

В даному випадку позивач заперечив проти проведення заліку вимог щодо суми основного боргу, посилаючись на наявність законодавчих заборон з цього питання, і в результаті сторони домовились про проведення заліку вимог про стягнення інших видів нарахувань, крім суми основного боргу, що відображено в угоді між сторонами від 18.08.2016.

Відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог:

1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

4-1) за зобовязаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом;

5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання", зміст якої набрав чинності 25.04.2014, оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Таким чином передбачено, що в якості оплати за поставлену теплову енергію мають надійти грошові кошти на рахунки із спеціальним режимом використання.

В якості прикладу судової практики відповідач надав постанову Верховного Суду України від 24.06.2015 по справі № 914/2492/14, якою визнано законним врахування господарським судом Львівської області під час розгляду справи за позовом ПАТ "Львівгаз" до ПАТ "Іскра" наявності у сторін взаємних зобов'язань та здійснення заліку вимог при прийнятті рішення.

Проте, з постанови слідує, що заборгованість за газ перед ПАТ "Львівгаз" виникла за період з червня 2011 року по грудень 2013 року, а стаття 19-1 Закону України "Про теплопостачання", яка зобов'язує споживачів оплачувати отриману теплову енергію грошовими коштами на рахунки із спеціальним режимом використання, набрала чинності 25.04.2014, а заборгованість у цій справі виникла після набрання чинності вказаним Законом.

Також Верховний Суд України зазначив, що у договорі між сторонами було прямо передбачено можливість зарахування взаємних вимог, а у договорі між сторонами цього спору така умова відсутня.

Господарським судом Львівської області залік був застосований при розгляді справи про стягнення боргу, під час якого було досліджено розмір взаємних боргів та надано докази цього, а при розгляді цієї справи досліджувались лише докази, що підтверджують розмір боргу відповідача перед позивачем.

Документальне підтвердження розміру боргу позивача перед відповідачем у справі відсутнє, позивач заперечує проти заліку суми основного боргу.

Позивач 04.10.2016 подав до суду перелік справ, при вирішенні яких судом стягнуто борг з позивача на користь відповідача, але нічим не підтверджено, чи передані рішення суду для виконання, який стан виконання цих рішень.

Звертаючись до позивача з заявою від 10.08.2016 про проведення заліку вимог, відповідач перерахував у заяві рахунки, за якими він має борг перед позивачем і які були предметом дослідження при розгляді справи. Всі рахунки мають єдиний номер - 637, порівнянням рахунків із зазначеним переліком встановлено, що вказані в них належні до сплати суми суттєво відрізняються у рахунку від 31.12.2014, 31.01.2015, 28.02.2015 та інших.

Враховуючи наявність вказаних розбіжностей в документах, не маючи доказів наявності боргу позивача перед відповідачем та його розміру, суд не вбачає підстав для проведення взаємозаліку на суму основного боргу.

Також суд вважає, що уклавши угоду від 18.08.2016 про залік однорідних вимог без зауважень, сторони узгодили питання, що були поставлені відповідачем в заяві про залік від 10.08.2016.

Відповідно до ст. 117 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Враховуючи те, що сторони домовились та здійснили частковий залік зобов'язань, стягнення яких передбачено в наказі суду, тому наказ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 1048076,21 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 106380,55 грн 3% річних, 998699,10 грн пені, 103063,06 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 86, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати наказ господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2016 по справі № 904/274/16 про стягнення з Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, буд. 6 А, ідентифікаційний код 03341316) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9, ідентифікаційний код 03342184) - 4 717 714,95 грн заборгованості за теплову енергію, 998 699,10 грн пені, 1 048 076,21 грн інфляційних нарахувань, 106 380,55 грн 3% річних та 103 063,06 грн витрат по сплаті судового збору таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 998 699,10 грн пені, 1 048 076,21 грн інфляційних нарахувань, 106 380,55 грн 3% річних та 103 063,06 грн витрат по сплаті судового збору.

Ухвала набрала законної сили 04.10.2016.

Головуючий колегії Суддя Суддя ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4