ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Справа № 915/849/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.

представника позивача: ОСОБА_2, довіреність від 07.09.2015;

представника відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 477 від 13.07.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон

(юр. адреса: 54025, м. Миколаїв, пр. Героїв Сталінграду, 113/1),

до відповідача: Жовтневого управління водного господарства

(юр. адреса: 54050, м. Миколаїв, вул. Бригадна, 44-А),

про: стягнення збитків в сумі 271200,00 грн., -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом, в якому просив суд стягнути з Жовтневого управління водного господарства (надалі відповідач) збитки у вигляді упущеної вигоди, в сумі 271200,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов ст. 692 ЦК України та договору про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.13 року, не вчасно здійснив оплату за поставлений товар (трактор «Беларус 82.1»), внаслідок чого позивач зазнав матеріальних збитків, у вигляді неодержаних доходів, які б міг одержати у разі належного виконання відповідачем зобовязання за вищезазначеним договором.

Додатковими поясненнями позивач зазначив, що ним направлялися відповідачу повідомлення про закінчення дії договору, проекти додаткових угод про розірвання договору, у звязку з не сплатою відповідачем вартості поставленого товару; відповідач повертати товар та розірвати договір відмовився, у звязку з чим, позивач не зміг реалізувати товар за ринковою ціною іншому покупцю; сплачуючи за товар у 2016 році вартість, яка була актуальною станом на 2013 рік, а не на дату фактичної сплати, позивач не мав можливості продати товар за актуальною ринковою ціною станом на 2016 рік іншому покупцеві (а.с.57-58, 66-69).

Відповідач надав відзив, яким позов заперечив, вказуючи на те, ним відшкодовано усі збитки, завдані позивачу, оскільки, за договором про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013 постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 з Жовтневого управління водного господарства на користь товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон стягнуто 148800,00 грн. основного боргу, а також 110448,03 грн. збитків від інфляції та 8426,56 грн. 3% річних.

Також відповідач зазначив, що вимога про стягнення 271200,00 грн., як упущеної вигоди є безпідставною, оскільки, позивачем не надано належних доказів того, що йому заподіяно збитки у формі упущеної вигоди. Сума збитків базується на розрахунку можливого доходу, який є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджений відповідними документами, щоб свідчили про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не порушив його право (а.с.45).

Щодо пояснень позивача про небажання відповідача розривати договір з наступним відновленням первісного стану сторін, внаслідок чого позивача було позбавлено можливості отримати прибуток, відповідач зазначив, що згідно ст.ст. 614, 623 ЦК України, ст.ст. 226, 229 ГК України для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення (порушення зобовязання, збитки, причинний зв'язок між порушенням зобовязання та збитками, вина). Проте, в діяннях відповідача відсутній причинний звязок між порушенням зобовязання та збитками. Відповідно до видаткової накладної № 17263 від 30.12.2013 позивач передав відповідачу товар (трактор «Беларус 82.1»), та саме з цього моменту даний трактор став обєктом державної власності, а відповідач набув право оперативного управління даним майном. Відповідач не заперечив, того, що не вчасно здійснив оплату за поставлений товар, проте, заперечив той факт, що прострочення виконання грошового зобовязання тягне за собою повернення неоплаченого товару.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.06.2014 по справі № 915/468/14, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2014 в позові ТОВ «Техноторг-Дон» до Жовтневого управління водного господарства про зобовязання повернути неоплачений товар відмовлено та встановлено, що ТОВ «Техноторг-Дон» не доведено правових підстав вимагати від Жовтневого управління водного господарства повернути поставлений трактор «Беларус 82.1», а тому відмова Жовтневого управління водного господарства від розірвання договору та повернення ТОВ «Техноторг-Дон» поставленого трактора є правомірною.

Крім того, відповідач зазначив, що не може відмовитись від трактору «Беларус 82.1» за договором державної закупівлі №13 від 30.12.2013 та придбати новий трактор за іншою тендерною процедурою, оскільки, постановою Кабінету Міністрів України №65 від 01.03.2014 встановлено заборону на придбання нових автотранспортних засобів за рахунок коштів державного бюджету.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судових засіданнях 30.08.2016 та 13.09.2016 судом оголошувались перерви.

У судовому засіданні 12.10.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

30.12.2013 між сторонами був укладений договір про закупівлю товару за державні кошти, за умовами якого позивач зобовязався в 2013 році поставити відповідачу товар, зазначений у п. 1.2 цього договору (трактори сільськогосподарські 28.30.2), а відповідач - прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з п.1.2 договору найменування, номенклатура, асортимент товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається рахунками, видатковими накладними, складеними позивачем. Кількість товару: трактор «Беларус 82.1».

Відповідно до п.3.1 договору ціна товару становить 148800,00 грн.

Пунктами 4.1 - 4.2 договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати відповідачем після предявлення позивачем рахунка на оплату товару або після підписання сторонами накладної. До рахунка додається накладна.

Згідно п.п.5.1 - 5.2 договору строк поставки товару: грудень 2013 року; місце поставки товару: Жовтневе управління водного господарства.

Відповідно до п.6.1 договору відповідач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар; приймати поставлений товар згідно з накладної.

Пунктом 6.4.1 договору передбачено право позивача своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар.

Договір набув чинності з дня його підписання сторонами та діяв до 31.12.2013 (п. 10.1 договору).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 148000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 17263 від 30.12.2013 (а.с.10), підписаною представниками сторін та довіреністю № 144 від 30.12.2013 (а.с.11).

Відповідач за поставлений товар, в строки визначені договором про закупівлю товару за державні кошти, не розрахувався, у звязку з чим позивач звернувся з позовом до господарського суду Миколаївської області про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 273291,24 грн., з яких: 148800,00 грн. борг за трактор Беларус 82.1, поставлений на підставі договору про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013, а також 8426,56 грн. 3% річних та 116064,68 грн. втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.12.2015 у справі № 915/1941/15 позов задоволено частково, стягнуто з Жовтневого управління водного господарства на користь товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон заборгованість за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 30.12.2013 в сумі 148800,00 грн. В частині стягнення 116064,68 грн. втрат від інфляції та 8426,56 грн. 3% річних в позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 рішення господарського суду Миколаївської області від 22.12.2015 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків від інфляції та 3% річних. Позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Жовтневого управління водного господарства на користь товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон 148800,00 грн. основного боргу, 110448,03 грн. збитків від інфляції та 8426,56 грн. 3% річних.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 у справі № 915/1941/15, відповідач перерахував позивачу грошові кошти за товар за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 30.12.2013, що підтверджується платіжним дорученням № 430 від 19.05.2016 на суму 148800,00 грн., яке було проведене банком 20.05.2016, про що свідчить відмітка на платіжному дорученні (а.с.50).

Платіжними дорученням №№431, 432 від 19.05.2016 відповідач також перерахував позивачу 110448,03 грн. втрат від інфляції та 8426,56 грн. 3% річних (а.с.50).

Таким чином, 20.05.2016 (зарахування грошових коштів на рахунок позивача) відповідач повністю виконав свої зобовязання за договором від 30.12.2013.

Як зазначалось вище, відповідач, в порушення умов ст. 692 ЦК України та договору про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013 року, не вчасно здійснив оплату за поставлений позивачем товар, внаслідок чого позивач вважає, що зазнав матеріальних збитків, у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди), які б міг одержати у разі належного виконання відповідачем зобовязання за вищезазначеним договором.

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 271200,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти, згідно з яким позивач продав (поставив), а відповідач прийняв у власність товар та зобовязався сплатити позивачу його вартість у строк до 30.12.3013.

Таким чином на підставі укладеного між сторонами договору у позивача виникло зобовязання щодо передачі відповідачу майна та одночасно право на отримання грошових коштів в сумі 148800,00 грн., а у відповідача виникло зобовязання щодо сплати цих грошових коштів в строк до 30.12.2013 та одночасно право на отримання товару.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як зазначалось вище, 30.12.2013 позивач виконав свій обовязок щодо поставки товару відповідачу, про що свідчить підписана сторонами видаткова накладна № 17263 від 30.12.2013 та довіреність № 144 від 30.12.2013.

Проте, позивач порушив свої зобовязання, за товар розрахувався лише 20.05.2016.

На підставі цього, позивач нарахував відповідачу збитки на суму 271200,00 грн., виходячи з того, що станом на 20.05.2016 вартість трактору «Беларус 82.1» зросла до 420000,00 грн. (420000,00 грн. 148800,00 грн.) та підтвердив витягами з реєстру Державних закупівель, доданими до позовної заяви та договорами купівлі-продажу (а.с.15-26, 75-95).

31.05.2016 позивач надіслав відповідачу претензію №647 (а.с.12-13) з вимогою перерахувати на поточний рахунок суму завданих збитків у розмірі 271200,00 грн.

Листом № 383 від 06.06.2016 відповідач відмовився від перерахування суми 271200,00 грн. позивачу (а.с.47).

За приписами ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею 224 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобовязання.

До складу збитків, як зазначено у ч.1 ст.225 ГК України, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки - це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобовязання було виконано боржником.

Обовязковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний звязок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобовязань причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового звязку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об'єктивних і субєктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення субєкта правопорушення до юридичної відповідальності.

З огляду на положення статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, негативних наслідків такої поведінки (збитків, шкоди), причинного звязку між протиправною поведінкою та настанням негативних наслідків (збитками, шкодою), вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (Постанова Верховного Суду України від 04.07.2011р. справа №42/78-10).

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання згідно із ч.2 ст.623 ЦК України, доказується кредитором.

Таким чином, предявлення вимоги про відшкодування неодержаного прибутку (упущеної вигоди) покладає на позивача обовязок довести, що цей прибуток (вигода) дійсно був би ним отриманий в разі належного виконання відповідачем своїх обовязків. При визначенні реальності неодержаного прибутку мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні відповідачем свого зобовязання.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що оплата товару в сумі 148800,00 грн. повинна була бути здійснена відповідачем після підписання сторонами накладної, тобто 30.12.2013.

Фактично відповідач розрахувався з позивачем 20.05.2016, оплативши 148800,00 грн. та виконавши своє зобовязання в повному обсязі.

Проте, позивач просить стягнути 271200,00 грн. збитків (420000,00 грн. - 148800,00 грн.), які є різницею між фактичною вартістю товару на момент його оплати та сумою, яка фактично сплачена відповідачем.

Дана вимога позивача про стягнення упущеної вигоди базується на розрахунку можливого прибутку у разі продажу спірного майна іншому покупцю у 2016 року. Такий розрахунок є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджений належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з вимогами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За змістом ч.1 ст.22 ЦК України основною підставою для відшкодування збитків як однієї з форм цивільної-правової відповідальності є порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків.

Позивач не довів суду того факту, що при належному виконанні з боку відповідача свого обовязку по оплаті отриманого трактора у 2013 році, позивач отримав би дохід у сумі 271200,00 грн., тобто позивачем не доведений причинний звязок між невчасним виконанням відповідачем своїх зобовязань та утворенням збитків для позивача.

Отже в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, відтак позивач не довів підстави покладення відповідальності на відповідача за законом.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон до Жовтневого управління водного господарства про стягнення збитків, у вигляді упущеної вигоди в сумі 271200,00 грн., слід відмовити.

У відповідності до ст.49 ГПК України, судовий збір, у разі відмови у позові, підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821,84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 13 жовтня 2016 року.

Суддя М.В. Мавродієва