КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 910/12423/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Могильницька І.М. - дов. б/н від 14.06.2016 р.

від відповідача Бугаєнко Ю.М. - дов. № 0464 від 15.05.2016 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістик»

на рішення господарського суду міста Києва

від 23.08.2016 р. (суддя Прокопенко Л.В.)

у справі № 910/12423/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістик»

(діла - ТОВ «Автологістик»)

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»

про визнання протиправним рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.08.2016 р. у справі № 910/12423/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права. На думку апелянта, судом не враховано, що предметом позову є визнання протиправним та скасування рішення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відмову у виплаті страхового відшкодування, а не саме зобов'язання відповідача виплатити позивачу страхове відшкодування тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 910/12423/16 за апеляційною скаргою ТОВ «Автологістик» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено розгляд справи на 04.10.2016 р.

В судове засідання з'явились представники сторін, представник позивача свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити за наведених в скарзі підстав, рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечував, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Автологістик» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про визнання протиправним рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що в зв'язку з настанням страхового випадку (втратою вантажу шляхом крадіжки або шахрайських дій третіх осіб) позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте в порушення вимог чинного законодавства та умов договору страхування відповідальності експедиторів № 312.994039383.0086 від 10.04.2015 р. відповідач прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, яке, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив в задоволенні позову повністю.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд дійшов висновку про правомірність рішення відповідача про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування з огляду на наявний в матеріалах справи лист-відповідь перевізника про відсутність між ним та позивачем договірних відносин та п. 1 розділу ІІІ договору страхування відповідальності експедиторів № 312.994039383.0086 від 10.04.2015 р., за умовами якого страховик не відшкодовує збитки, які виникли в результаті передачі вантажу неправомірному одержувачу.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками місцевого суду.

Як встановлено матеріалами справи, 10.04.2015 р. між ТОВ «Автологістик» (позивачем,страхувальником) та ПрАТ «СК

«ПЗУ Україна» (відповідачем, страховиком) було укладено договір страхування відповідальності експедитора №312.994039383.0086 (далі Договір страхування).

Відповідно до пункту 1 розділу II Договору страхування його предметом є майнові інтереси страхувальника (ТОВ «Автологістик»), які не суперечать закону, пов'язані з наданням послуг по перевезенню та/або експедируванню вантажів на умовах: міжнародних транспортних конвенцій, що застосовуються в обов'язковому порядку чи в силу умов договору перевезення; стандартних правил надання послуг, що узгоджені Асоціаціями експедиторів та перевізників країни страхувальника; державного транспортного законодавства відповідної країни; інших документів, зазначених в страховому сертифікаті.

Страхуванням забезпечуються наступні ризики: відповідальність за майно - настання відповідальності страхувальника за втрату, нестачу, ушкодження або псування майна під час доставки; договірна відповідальність (відповідальність за помилки та недогляди персоналу) - настання відповідальності страхувальника за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань, включаючи: запізнення доставки майна; невиконання інструкцій відправника; неправильне оформлення документів; неправильне засилання тощо.

Крім цього, згідно матеріалів справи, 01.01.2014 р. між ТОВ «Автологістик» (позивачем,експедитором) та AllgaerTranslogGmbH&Co.KG (клієнтом) було укладено договір № 015/01/2014 (далі Договір експедитування), за умовами якого ТОВ «Автологістик» зобов'язалось здійснити організацію виконання за рахунок та за дорученням клієнта (AllgaerTranslogGmbH&Co.KG) послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за цими перевезеннями з іншими підрядниками.

Відповідно до п. 3.10 Договору експедитування експедитор відповідає за збереження прийнятого до перевезення вантажу при його доставці від вантажовідправника до вантажоодержувача.

За умовами договору-заявки від 30.11.2015 р., укладеного на підставі Договору експедитування, ТОВ «Автологістик» зобов'язалось здійснити організацію доставки вантажу від вантажовідправника AllgaerTranslogGmbH&Co.KG за адресою: 42579, Німеччина, м. Хайлигенхаус, Зельбекер штрассе, 17 - вантажоодержувачу ООО LS за адресою: РФ, Краснодарський край, хутір Леніна.

За твердженнями позивача, 30.11.2015 р. між ТОВ «Автологістик» та перевізником Kumanov Logistic Ltd (адреса реєстрації: Болгарія, Варна, с. Аврен, вул. Пірін, 5) було укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №275 ( далі Договір № 275).

У відповідності до договору-заявки до Договору № 275, експедитор (ТОВ «Автологістик») доручив перевізнику (Kumanov Logistic Ltd ), а перевізник зобов'язався організувати за винагороду в інтересах експедитора міжнародні перевезення вантажу від вантажовідправника AllgaerTranslogGmbH&Co.KG за адресою: 42579, Німеччина, м. Хайлигенхаус, Зельбекер штрассе, 17 - вантажоодержувачу ООО LS за адресою: РФ, Краснодарський край, хутір Леніна в строк до 8:00 год. 21 грудня 2015 р. Перевізником до Договору № 275 було надано копії наступних документів: копію свідоцтва про реєстрацію в торговому реєстрі Республіки Болгарія № 3015 від 20.04.2012 року, копію ліцензії № 12293002, виданої Міністерством транспорту та інформаційних технологій Республіки Болгарія; копію договору страхування перевізника № 0301 8354/0469 від 26.11.2015, копію свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на тягач та напівпричіп.

Позивачем на підтвердження своїх вимог до позовної заяви долучено нечитабельні копії Договору №275 та договору-заявки до нього (а. с. 32-34), з яких неможливо з»ясувати (прочитати) умови договору, назви сторін та їх реквізити, як і розібрати відтиски печаток, якими скріплені дані документи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача наполягав, що згаданий договір з перевізником та договір-заявка укладалися шляхом обміну електронними листами, тому неможливо надати суду для огляду їх оригінали, проте незрозумілим тоді видається наявність на згаданих документах підписів та відтисків печаток. Жодних електронних листів щодо укладення цього договору та/або переписки в зв»язку з цим, матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач зазначав, що 11.12.2015 р. транспортний засіб перевізника Kumanov Logistic Ltd отримав та завантажив вантаж в місці завантаження вантажу Німеччина 0-42579. Після завантаження транспортний засіб повинен був рухатись в напрямку прикордонного переходу Берестовиця-Бобровники.

В період з 12 по 14 грудня 2015 р. водій перевізника не виходив на зв'язок.

15.12.2015 р. після встановлення факту неприбуття автомобіля перевізника на митницю у встановлений строк, ТОВ «Автологістик» листом вих. 1048 повідомило замовника AllgaerTranslogGmbH&Co про зникнення вищезгаданого транспортного засобу разом з вантажем.

Одночасно із цим було вжито заходів для повідомлення страховика ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

15.12.2015 р. заявою вих. 1066 ТОВ «Автологістик» повідомило Відділ поліції ГУНП в Житомирській області про вчинення злочину, цю заяву було прийнято та інформацію про злочин було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006553.

17.12.2015 р. позивачем було надіслано листа вих. №1075 в страхову компанію перевізника «Лев Інс» з проханням підтвердити дійсність страхових полісів перевізника.

17.12.2015 р. ТОВ «Автологістик» подало заяву про вчинення злочину до поліції Німеччини вих. № 1074 та заяву про злочин в поліцію Болгарії.

17.12.2015 р. позивач отримав претензію про відшкодування вартості втраченого вантажу в розмірі 89 235, 69 євро, для забезпечення якого товариство 15.01.2016 р. звернулось до перевізника Kumanov Logistic Ltd з вимогою сплатити на користь товариства 89 235,69 євро.

22.12.2015 р. ТОВ «Автологістик» звернулось до ПрАТ «СК «ПЗУ України» з повідомленням про відкриття кримінального провадження по факту викрадення вантажу та з вимогою прийняття рішення про виплату страхового відшкодування протягом 20 робочих днів, а саме 11.01.2015 р. згідно вимог Договору страхування.

23.02.2016 р. позивач надіслав відповідачу листа-попередження з вимогою виконати свої договірні зобов'язання та прийняти рішення про виплату страхового відшкодування.

Як встановлено матеріалами справи, 15.03.2016 р. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» направило позивачу відповідь на листа-попередження (а. с. 63), згідно якого рішення в даний час не може бути прийнято за наявності багатьох нез'ясованих питань, на які відповідач очікує офіційні документальні відповіді. Крім цього, в матеріалах страхової справи немає жодного офіційного документа від перевізника, завіреного його підписом та печаткою, в якому б він підтверджував чи заперечував, що його транспортні засоби або його водії мали відношення до даного перевезення. Відповідач також зазначав, що надіслав офіційний запит перевізнику, після отримання відповіді на який буде прийматись рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, розглянувши заяву ТОВ «Автологістик» від 04.03.2016 р. № 215 щодо врегулювання відносин з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за Договором страхування повідомила позивача, що відповідно до наданих ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» документів та інформації, останнє звернулось із запитом до перевізника «Kumanov Logistic Ltd» ЕООД від 05.02.2016 р. № 634-31, у відповідь на який отримало листа № 012/29.03.2016 від 29.03.2016 р. «Kumanov Logistic Ltd». Крім цього, за наслідками згаданої перевірки ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов'язане прийняти рішення та повідомити ТОВ «Автологістик» у передбачені Договором страхування строки.

21.04.2016 р. листом №2506-31 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомило ТОВ «Автологістик» про те, що страхове відшкодування не може бути виплачене на підставі п. 1 розділу ІІІ Договору страхування, адже страховик не відшкодовує збитки, які виникли в результаті передачі вантажу неправомірному одержувачу.

Крім цього, за твердженнями відповідача, в копії скарги до районної прокуратури м. Каварна ОСОБА_1 (згідно даних ТОВ «Автологістик» - перевізник) зазначав, що транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_1 та напівпричепом з реєстраційним номером НОМЕР_2 не володіє.

З метою перевірки наданої інформації ПАТ «СК «ПЗУ Україна» 05.02.2016 р. звернулось із запитом до перевізника «Kumanov Logistic Ltd» ЕООД й отримало відповідь, що фірма ніколи не укладала договору та не мала заявки-договору про отримання транспортних послуг від фірми «Автологістик» (м. Житомир, Україна, по маршруту Німеччина - Росія), як і не мала транспортного засобу «Рено» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та напівпричепа НОМЕР_2 тощо.

Оскільки відповідальність позивача як експедитора в даному перевезені вантажу не настала, адже незаконне заволодіння вантажу було здійснено невідомими особами шляхом обману, відповідач не знайшов підстав для здійснення виплати страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані необґрунтованою відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування, що на думку позивача, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування його.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Правочином на підставі ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений Договір страхування є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і на підставі ст. 629 ЦК України є обов'язковими для виконання сторонами.

В силу приписів ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

За договором страхування (ст.979 ЦК України) одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Страховик на підставі ст. 990 ЦК України здійснює страхову виплату відповідно до умов договору страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст. 8 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Як встановлено матеріалами справи, 15.12.2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про настання події (викрадення вантажу з місця завантаження Німеччина).

З метою перевірки вказаної позивачем інформації та з'ясування обставин, відповідач звернувся із запитом до перевізника «Kumanov Logistic Ltd» ЕООД.

Листом №012/29.03.2016 перевізник «Kumanov Logistic Ltd» повідомив, що договори із позивачем не укладалися, а також «Kumanov Logistic Ltd» не володіє транспортним засобом «Рено» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та напівпричепом НОМЕР_2.

Крім цього, з фабули Витягу з кримінального провадження №0006553 вбачається, що до Житомирського ВП поштою надійшла заява директора ТОВ «Автологістик» про те, що 11.12.2015 р. невстановлена особа шляхом обману заволоділа вантажем, який належить вказаному товариству на загальну суму 82 426, 41 євро.

При цьому, жодних процесуальних документів правоохоронних та/або судових органів щодо згаданого випадку матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 1 розділу І Договору страхування правомочний одержувач - фізична або юридична особа, яка зафіксована в дорожньо-транспортній накладній, як вантажоодержувач, і володіє правом власності на вантаж або уповноважена належним чином іншою юридичною або фізичною особою на одержання вантажу.

Пунктом 1 розділу ІІІ Договору страхування встановлено, що страховик не відшкодовує збитки, які виникли, зокрема, в результаті видачі вантажу неправомірному одержувачу.

Згідно п. 1 розділу ХІ договору страхування страховик може повністю або частково відмовити у виплаті страхового відшкодування, зокрема, у випадку настання подій, передбачених розділом ІІІ Договору страхування.

З огляду на наведене, місцевий суді дійшов правомірних висновків щодо відсутності правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про відмову у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автологістик» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2016 р. у справі № 910/12423/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/12423/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко