КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа№ 910/6461/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зеленіна В.О.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Шмоденко Д.В., дов. № 195 від 03.10.2016р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України

"Укрвійськбуд"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.06.2016 року

у справі № 910/6461/16 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариство "Акціонерна

компанія "Київводоканал"

до Державного підприємства Міністерства оборони

України "Укрвійськбуд"

про стягнення 471 530,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" про стягнення 471 530,23 грн.

В обґрунтування свої вимог позивач зазначає, що відповідач неналежним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за договором на надання послуг з водопостачання та водовідведення №02820/1-1-02 від 22.07.2003 р., у зв'язку з чим за відповідачем рахується основна заборгованість у розмірі 227 912,24 грн. штраф у розмірі 11 395,61 грн., інфляційні втрати у розмірі 213 674,12 грн. та 3% річних у розмірі 18 548,26 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.06.2016р. у справі № 910/6461/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" на користь публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 227 912 (двісті двадцять сім тисяч дев'ятсот дванадцять) грн. 24 коп. основного боргу, 18 548 (вісімнадцять тисяч п'ятсот сорок вісім) грн. 26 коп. 3 % річних, 213 674 (двісті тринадцять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн.. 12 коп. інфляційних, 11 395 (одинадцять тисяч триста дев'яносто п'ять) грн. 61 коп. штрафу та 7 072 (сім тисяч сімдесят дві) грн. 95 коп. витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Державне підприємство Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2016р. у справі № 910/6461/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.07.2016 р. апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" у справі № 910/6461/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зеленін В.О., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2016 у справі № 910/6461/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зеленін В.О., Пономаренко Є.Ю. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 15.09.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 у справі № 910/6461/16 продовжено строк розгляду справи та оголошено перерву до 03.10.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідача у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

22.07.2003 р. між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (після зміни найменування - ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал") (постачальник) та Філією Підприємства "135 Домобудівельний комбінат" (абонент) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №02820/1-1-02 (надалі - "Договір").

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що за цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язується розраховуватися за вищевикладені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994 р.

За містом пп. а) п. 2.2. Договору встановлено, що сплата за послуги з водопостачання та водовідведення здійснюється за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 2.3 Договору Абонент в кінці кожного місяця направляє до Постачальника свого повноважного представника з письмовою інформацією щодо об'єму спожитих ним послуг з водопостачання (водовідведення), за останній місяць, для проведення звірки розрахунків з Постачальником та підписання відповідного акту.

Відповідно до п. 3.1. Договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показами водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Згідно п. 3.3 Договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водолічильника та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію відповідно до Правил користування.

Пунктами 3.5, 3.6 Договору передбачено, що абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Відповідно до п. 7.1 Договору він є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філія не є юридичною особою.

Відповідно до п. 5.1.4 Статуту Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 29.01.1998 № 27 (далі - Статут Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд") підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відособлені підрозділи з правом відкриття поточних і розрахункових рахунків і затверджує Положення про них.

Наказом Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськобуд" від 15.12.1999 №78 було затверджено Положення про філію Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" "135 Домобудівельний комбінат" (далі - Положення про філію).

Відповідно до п. 1.1 Положення про філію, філія "135 Домобудівельний комбінат" є відокремленим підрозділом Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд".

Судом встановлено, що відповідач не повідомляв про незгоду щодо кількості або вартості отриманих послуг за період з 01.01.2013р. по 29.02.2016р.

Розшифровки рахунків по споживанню води в періоді з з 01.01.2013р. по 29.02.2016р., а також акти про зняття показників з приладів обліку, платіжні вимоги-доручення на оплату послуг з водопостачання, підтверджується факт виконання договору у вказаному періоді.

Вказаними вище документами підтверджується надання Абоненту послуг з водопостачання і водовідведення за період з 01.01.2013 по 29.02.2016 на суму 1 660 600,69 грн., з яких сплачено 1424 323,95 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість розміром 227 912,24 грн. (з врахуванням перерахунків на суму -8 364,50 грн.). Додатково сплачену Абонентом суму розміром 16 732,40 грн. відповідно до вказаного призначення платежу було зараховано в погашення боргу, що утворився в попередній період.

Загальна сума заборгованість Абонента становить 227 912,24 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання " споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 227 912,24 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати послуг, у відповідності до Договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 227 912,24 грн. є обґрунтованими.

Також позивач просить суд стягнути 213 674,12 грн. інфляційних втрат та 18 548,26 грн. 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 213 674,12 грн. інфляційних втрат та 18 548,26 грн. 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1 Договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від несплаченої суми.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду позивача та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5% штрафу в розмірі 11 395,61 грн. за прострочення виконання своїх зобов'язань за Договором підлягає його задоволенню.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, виходячи з наступного.

Безпідставним та таким, що суперечить суті договірних відносин є твердження відповідача щодо того, що "кінцевими споживачами послуг з водопостачання та водовідведення є мешканці будинків по вул. Бориспільській, 21-49".

Необгрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства є твердження відповідача щодо того, що Договір втратив чинність в силу ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та прикінцевих положень вищезазначеного закону, де зазначено, що договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року.

В преамбулі Закону України "Про житлово-комунальні послуги" вказано, що цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

При цьому, дія вказаного закону поширюється на позивача лише в частині виробництва комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та постачання їх виконавцеві. В свою, чергу, виконавець житлово-комунальних послуг (відповідач) надає безпосереднім споживачам (фізичним особам - власникам, орендарям квартир і квартиронаймачам у багатоквартирному будинку: юридичним особам) такі послуги, як задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням.

З вищевикладеного слідує те, що твердження відповідача щодо того, що відповідач не є і не може бути визначеним виконавцем цих послуг, оскільки не має у своєму розпорядженні відповідного обладнання для виробництва і надання споживачам відповідних послуг та Відповідач не має у своєму розпорядженні інших коштів на оплату комунальних послуг, крім тих, які відповідно до вимог законодавства повинні сплачувати кінцеві споживачі, тобто мешканці багатоквартирних будинків.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "АК "Київводоканал" на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду акти зняття показань приладів обліку підписані відповідачем та скріплені його печатками, що свідчить про те, що саме відповідачу за Договором надаються послуги з водопостачання та водовідведення, а тому будь-які посилання на кінцевих споживачів суперечать суті даних правовідносин.

Слід також зазначити те, що спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює діяльність ПАТ "АК "Київводоканал" як підприємства питного водопостачання та водовідведення, є Закон України "Про питну воду та питне водопостачання". При цьому, виконавець послуги (відповідача), який відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" може бути одночасно й її споживачем, на підставі укладеного з виробником (позивач) договору отримує послуги з водопостачання та водовідведення. Крім того, Закон України "Про житлово-комунальні послуги" є нормативно-правовим актом спеціальної дії у сфері надання житлово-комунальних послуг безпосереднім споживачам (забезпечення умов проживання та перебування осіб), що входить до обов'язків виконавців житлово-комунальних послуг (відповідача).

Крім того, факт надання послуг з водопостачання та водовідведення згідно Договору було встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2014 №910/12019/13.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, факт чинності Договору та надання за ним послуг є обставинами, що були раніше встановлені судами, а тому дані обставини не підлягають доказуванню.

Таким, що суперечить суті спірних правовідносин є і те, що відповідач зазначає, що отримувачем послуг з водопостачання та водовідведення по вул. Бориспільській, 19 є ТОВ "Мет-Інвест", відповідно до акту прийому-передачі об'єктів нерухомого майна згідно договору купівлі-продажу, оскільки нежилі будівлі були продані.

Пунктом 2.2 встановлено саме обов'язок відповідача внести зміни до Договору у семиденний термін з моменту підписання акту приймання-передачі майна, та сповіщає нового власника про обов'язок оформитися Абонентом у позивача.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач звертався до ПАТ "АК "Київводоканал" у встановлені договором строки щодо внесення змін до Договору.

Крім того, дана обставина взагалі не стосується суті спірних відносин, оскільки за актом приймання-передачі об'єктів нерухомого майна від 27.10.2005, на який посилається відповідач, зазначається лише адреса: м. Київ, вул. Бориспільська, 19. Дана адреса є лише юридичною адресою Філії Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" "135 Домобудівельний комбінат", яка значиться в листах Філії як офіційна адреса та не є адресою за якою стягуються кошти за Договором.

По даній адресі послуги з водопостачання та водовідведення відповідачу не надаються та відсутні акти зняття показань з приладів обліку за даною адресою.

Крім того, безпідставними є і твердження відповідача щодо того, що відповідно до розгорнутого розрахунку позовних вимог до боржника ДП МОУ "Укрвіськбуд" розмір вимог складається з невиплачених сум з січня 2013 року, а позовну заяву подано 30.03.2016. Тобто, ПАТ "АК "Київводоканал" повинен проводити свої розрахунки з 30.03.2013, а нараховувати штрафні санкції з 30.03.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

В актах обстеження водопостачання та водовідведення за адресами, де Відповідачу надаються послуги з водопостачання та водовідведення, зазначено показники лічильників (скільки кубів води було спожито та, відповідно до Договору, який об'єм стічних вод було прийнято в міську каналізацію). Дані акти обстеження підписані Відповідачем та скріплені печаткою Філії Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" " 135 Домобудівельний комбінат".

Відповідно до п. 2.3 Договору відповідач в кінці кожного кварталу направляє до позивача свого повноважного представника з письмовою інформацією, відповідно з додатком № 1 даного договору, щодо об'єму спожитих ним послуг з водопостачання(водовідведення), за останні три місяці, для проведення звірки розрахунків з позивачем та підписання відповідного акту. У разі невиконання даної умови, об'єм спожитих послуг за відповідний період приймається відповідчем за даними позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач жодного разу не направляв свого представника для проведення акту звірки, а тому дані щодо кількості наданих відповідачу послуг є такими що прийняті за показниками лічильників та за даними позивача за попередні період та станом на день зазначення показників в актах обстеження.

Таким чином, відповідач погодивши обсяги (м3-) наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення за попередні періоди та відповідно погодження їх вартості, визнав борг за попередні періоди, а тому в даному випадку позовна давність, в зв'язку з проведенням обстеження водопостачання та водовідведення об'єктів відповідача та підписання акту.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2016р. у справі № 910/6461/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 07.06.2016р. у справі № 910/6461/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/6461/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді В.О. Зеленін

Є.Ю. Пономаренко