РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2016№910/11457/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/11457/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рента-Капітал», м. Київ, та товариства з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно», м. Київ,

про визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію інформації, зобов'язання її спростувати та зобов'язання вчинити певні дії,

за участю представників:

позивача-1 - Кононюк С.Т. (довіреність від 12.05.2016 №б/н);

позивача-2 - Орлова С.О. (довіреність від 18.09.2015 №б/н);

відповідача - Фокіна С.О. (довіреність від 21.06.2016 №б/н).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рента-Капітал» (далі - Товариство) та товариство з обмеженою відповідальністю «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» (далі - Центр) звернулися до господарського суду міста Києва з позовом про:

- визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує ділову репутацію Товариства та Центра, інформації, поширеної товариством з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно» (далі - ТОВ «Гравіс-Кіно») на телеканалі « 2+2» в сюжеті під заголовком «Київські ріелтори задешево продають квартири з живими господарями» програми «Секретні матеріали», джерелом якої є телеканал « 2+2», а саме:

«Бизнес на одиноких пенсионерах, что может быть циничней? В Киеве начали появлятъся целые агенства недвижимости, которые предлагают квартиры по смешной цене и единственное условие - надо дождаться пока хозяин умрет, и чем меньше ему осталось - тем дороже будет стоить квартира. Сколько стоит такая квартира и знают ли пенсионеры что их жилье уже выставлено на продажу?»;

«Схема достаточно проста, с одной стороны - одинокий пенсионер, с другой - желающий получить квартиру по дешевке и есть фирма посредник, которая якобы занимается поиском и сводничеством сторон.»;

«Наши журналисты решили посмотреть как работает эта схема, заходим на сайт, ищем контакты, договариваемся о встрече. Неприметный офис, но в центре Киева, вместо вывески рента-капитал, видим надпись - «Пенсион», центр помощи и социальной защиты пенсионеров.»;

«То есть одна и та же организация работает под 2мя разными вывесками, правда в едином госреестре мы вообще не нашли компаний не с одним названием, не с другим, то естъ юридически их не существует.»;

«Мы задаем главный вопрос, а есть такое понятие, понимаете, как бы это не звучало больше заплатить ... Менеджер уверяет - в их базе есть старики на любой вкус.»;

«Действительно, в тот же день нам присылают варианты, о пенсионере здесь написано сколько лет и чем болен, о квартире, где находиться и кол-во квадратных метров. Видя наши сомнения - спешат успокоить, одиноким пенсионерам из их базы осталось не долго.»;

«Проводить медицинское обследование старикам напрямую компания не может, так как это запрещено законом, но умелые бизнесмены разработали свою схему распознавания смертельно-больных. Кроме всего прочего, они продают старикам лекарства со скидкой, поэтому знают кто чем болеет.»;

«Если инвестор перед подписанием договора желает посмотреть на квартиру - тоже не проблема. Интересно, как себя чувствует пенсионер, когда ещё при его жизни оценивают его квартиру и вовсе не обращая на него внимания. Нам показывают квартиру, кровать и голые стены, бабушка живет здесь с котами и голубями, которых отогревает с улицы. Единственное о чем беспокоится менеджер - чтобы нам не удалось пообщаться с пенсионеркой, и когда мы вышли на балкон - явно занервничал. Нас долго уверяли, что если мы оформим договор и будем соблюдать его условия - то квартиру у нас уже некто не отберет.»;

«Юристы уверяют - это ложь. Подобный договор расторгается так же быстро как и оставляется.»;

«Оскільки будь-яка особа вільна у своєму виборі і якщо вона підписала договір, вона може у будь-який час за власної волі та ініціативи через суд безумовно скасувати даний договір або визнавати його недійсним або навіть нікчемним.»;

«- Кроме того посмотрев на договор, который нам выдали в «рента-капитале», любой адвокат поймет - это афера, здесь не указана Зя сторона, само агентство. То есть в случае чего - они не при делах.»;

«Горе брокеры продолжают страстно рекламировать свои услуги, делая из живых людей всего лишь временное препятствие.»;

«Если разобраться, эта контора не дает никаких гарантий не одиноким старикам, которые пытаются улучшить свою нищенскую старость, не так называемым «тестерам», которые хотят за дешево получить квартиру.»;

- зобов'язання ТОВ «Гравіс-Кіно» невідкладно офіційно спростувати в аналогічний спосіб інформацію під заголовком «Київські ріелтори задешево продають квартири з живими господарями» програми «Секретні матеріали» в найближчій програмі, джерелом якої є телеканал « 2+2»;

- зобов'язання ТОВ «Гравіс-Кіно» надати можливість для реалізації Товариством і Центром права на відповідь (власне тлумачення обставин справи) у найближчій програмі «Секретні матеріали» на телеканалі « 2+2».

Позов мотивовано тим, що вказана інформація є недостовірною та дискредитує позивачів як суб'єктів господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.06.2016 порушено провадження у справі.

Центр 18.07.2016 подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи роздруківки з сайту http://web.archive.org/web/0322.

22.08.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав таке:

- надати до суду інформацію щодо виходу сюжету «Київські ріелтори задешево продають квартири з живими господарями» в ефір у складі телепередачі «Секретні матеріали» 29.11.2015 ТОВ «Гравіс-Кіно» не має змоги, оскільки відповідно до частини четвертої статті 48 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» передачі зберігаються протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту;

- скарга від позивачів надійшла у травні 2016 року, тобто майже через рік, а тому підтвердити або спростувати інформацію щодо виходу в ефір сюжету «Київські ріелтори задешево продають квартири з живими господарями» в складі телепередачі «Секретні матеріали» 29.11.2015 відповідач не може;

- автором зазначеного сюжету є Аксенія Адаменко;

- коментувати будь-яким чином сюжет на дане судове засідання ТОВ «Гравіс-Кіно» не може, оскільки на сайтах відеозаписи відсутні, а до позову не надано жодного відеозапису.

22.08.2016 позивач-1 подав суду: заяву про відсутність спору між тими ж сторонами у провадженні господарського суду або іншого органу; клопотання про долучення до матеріалів справи оптичного диску (DVD-R) із відеозаписом передачі «Секретні матеріали. Підсумковий випуск за 29.11.2015».

12.09.2016 позивач-2 подав суду клопотання про огляд та дослідження письмових і речових доказів веб-сторінок за посиланнями: http://www.youtube.com/watch?v=UYUIhI_NTUc; http://2plus2.ua/video/articlesekretni-materiali-pidsumkoviy-vipusk-za-29-11-2015-385109814.html; клопотання про витребування у відповідача журналу обліку передач (журнал реєстрації програм і передач), що включає період 29.11.2015.

12.09.2016 позивач-1 подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів, що підтверджують факт надсилання на адресу відповідача відеозапису.

У судовому засіданні представник Центру підтримав клопотання про витребування та огляд доказів.

Суд відмовив у задоволенні клопотань позивача-2, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 38 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Заявник не подав суду доказів звернення до відповідача; наявності письмової відмови останнього від надання журналу обліку передач за 29.11.2015; не підтвердив документально неможливість самостійного подання такого доказу.

Що ж до клопотання про огляд та дослідження письмових і речових доказів, то слід вказати таке.

Частиною першою статті 39 ГПК України передбачено, що господарський суд може провести огляд та дослідження письмових і речових доказів у місці їх знаходження в разі складності подання цих доказів.

Центр не підтвердив складності подання доказів, які він просить суд дослідити.

Так, позивач-2 не позбавлений можливості зробити скріншоти сторінок в мережі Інтернет за вказаними посиланнями; здійснити відеозапис процесу відтворення та перегляду програми «Секретні матеріали», які, за його словами, розміщені на сайтах http://www.youtube.com та http://2plus2.ua.

29.09.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке:

- позивачами не надано доказів сповіщення спірного відеосюжету саме в ефірі телеканалу « 2+2», який належить ТОВ «Гравіс-Кіно»; поданий запис завантажений з Інтернету, що не є доказом сповіщення саме цього сюжету в ефірі;

- єдиним доказом сповіщення відповідачем саме в ефірі телеканалу « 2+2» міг би бути запис передачі у незмінній формі;

- з моменту розповсюдження пройшло більше 14 днів, а отже, запису передачі у незмінній формі у відповідача не збереглося;

- відеозапис, наданий позивачами, є неналежним доказом, оскільки: по-перше, предметом позовної заяви є телепередача «Секретні матеріали», а надано відеозапис телепередачі «Секретні матеріали. Підсумковий випуск», про що неодноразово зазначали у засіданні та клопотаннях представники позивачів, а також зазначили у супровідному листі до відеозапису, надісланому на адресу відповідача; по-друге, з відеозапису чітко вбачається, що сюжет записаний з youtube каналу; розповсюдження на youtube каналі не є предметом позову; ТОВ «Гравіс-Кіно» жодного youtube каналу не має;

- при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною;

- таким чином, це два різні інститути цивільної відповідальності, які можуть застосовуватись у разі поширення інформації, яка порушує немайнові права особи;

- одночасно застосовуватись вони не можуть, так як позивач повинен визначитись чи інформація була недостовірна, чи по суті вона достовірна, проте позивач хоче надати свій коментар щодо змісту інформації (скористатись правом на відповідь);

- позивачами не надано жодних доказів недостовірності інформації, зазначеної в позовній заяві;

- з аналізу інформації, яку просять спростувати позивачі та відеозапису вбачається, що частина інформації подана у вигляді оціночних суджень, думок та припущень; частина інформації має безособовий характер; частина інформації, яка викладена у формі фактичних тверджень - підтверджується наданим відеозаписом.

03.10.2016 позивач-1 подав суду заяву та клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

У судовому засіданні 03.10.2016 представники позивачів надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною четвертою статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Відповідно до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За приписом частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ділова репутація - це відомості, зібрані Національним банком України, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

Пунктом 26 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що ділова репутація - це сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі злочини і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

Згідно з частиною другою статті 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Позов мотивовано тим, що 29.11.2015 в ефірі телевізійної програми «Секретні матеріали» телеканалу « 2+2» відповідачем було розповсюджено неправдиву та недостовірну інформацію про діяльність позивачів, яка порушує права юридичних осіб на недоторканість ділової репутації.

Так, на думку Товариства та Центру, на телеканалі « 2+2» в сюжеті під заголовком «Київські ріелтори задешево продають квартири з живими господарями» програми «Секретні матеріали» була розповсюджена така недостовірна інформація:

«Бизнес на одиноких пенсионерах, что может быть циничней? В Киеве начали появлятъся целые агенства недвижимости, которые предлагают квартиры по смешной цене и единственное условие - надо дождаться пока хозяин умрет, и чем меньше ему осталось - тем дороже будет стоить квартира. Сколько стоит такая квартира и знают ли пенсионеры что их жилье уже выставлено на продажу?»;

«Схема достаточно проста, с одной стороны - одинокий пенсионер, с другой - желающий получить квартиру по дешевке и есть фирма посредник, которая якобы занимается поиском и сводничеством сторон.»;

«Наши журналисты решили посмотреть как работает эта схема, заходим на сайт, ищем контакты, договариваемся о встрече. Неприметный офис, но в центре Киева, вместо вывески рента-капитал, видим надпись - «Пенсион», центр помощи и социальной защиты пенсионеров.»;

«То есть одна и та же организация работает под 2мя разными вывесками, правда в едином госреестре мы вообще не нашли компаний не с одним названием, не с другим, то естъ юридически их не существует.»;

«Мы задаем главный вопрос, а есть такое понятие, понимаете, как бы это не звучало больше заплатить ... Менеджер уверяет - в их базе есть старики на любой вкус.»;

«Действительно, в тот же день нам присылают варианты, о пенсионере здесь написано сколько лет и чем болен, о квартире, где находиться и кол-во квадратных метров. Видя наши сомнения - спешат успокоить, одиноким пенсионерам из их базы осталось не долго.»;

«Проводить медицинское обследование старикам напрямую компания не может, так как это запрещено законом, но умелые бизнесмены разработали свою схему распознавания смертельно-больных. Кроме всего прочего, они продают старикам лекарства со скидкой, поэтому знают кто чем болеет.»;

«Если инвестор перед подписанием договора желает посмотреть на квартиру - тоже не проблема. Интересно, как себя чувствует пенсионер, когда ещё при его жизни оценивают его квартиру и вовсе не обращая на него внимания. Нам показывают квартиру, кровать и голые стены, бабушка живет здесь с котами и голубями, которых отогревает с улицы. Единственное о чем беспокоится менеджер - чтобы нам не удалось пообщаться с пенсионеркой, и когда мы вышли на балкон - явно занервничал. Нас долго уверяли, что если мы оформим договор и будем соблюдать его условия - то квартиру у нас уже некто не отберет.»;

«Юристы уверяют - это ложь. Подобный договор расторгается так же быстро как и оставляется.»;

«Оскільки будь-яка особа вільна у своєму виборі і якщо вона підписала договір, вона може у будь-який час за власної волі та ініціативи через суд безумовно скасувати даний договір або визнавати його недійсним або навіть нікчемним.»;

«- Кроме того посмотрев на договор, который нам выдали в «рента-капитале», любой адвокат поймет - это афера, здесь не указана Зя сторона, само агентство. То есть в случае чего - они не при делах.»;

«Горе брокеры продолжают страстно рекламировать свои услуги, делая из живых людей всего лишь временное препятствие.»;

«Если разобраться, эта контора не дает никаких гарантий не одиноким старикам, которые пытаются улучшить свою нищенскую старость, не так называемым «тестерам», которые хотят за дешево получить квартиру.».

Недостовірність інформації, на думку позивачів, полягає у такому:

- у сюжеті було вказано, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДРЮОФОПГФ) не зареєстровані такі юридичні особи як «Рента-Капітал» та «Пенсіон», що не відповідає дійсності та спростовується витягами з ЄДРЮОФОПГФ; також, позивачем-2 зареєстровано торговельну марку «ПЕНСИОН», що підтверджується свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № 131377;

- позивачі займаються посередницькою діяльністю, а саме знаходять осіб, які мають намір та бажають укласти договори довічного утримання; представники телеканалу « 2+2» назвали договір довічного утримання «схемою», чим виявили незнання чинного законодавства України; здійснили наклеп на позивачів;

- твердження у сюжеті стосовно відсутності гарантій у сторін договорів довічного утримання спростовуються нормами чинного законодавства України; також, позивачами подано суду шаблон договору довічного утримання, який пропонується укладати Центром і Товариством під час їх посередницької діяльності;

- відносини, які виникають у позивачів з особами, які мають намір укласти договори довічного утримання, регулюються шляхом укладення з позивачами договорів про надання послуг;

- сюжет не містить оціночних суджень, натомість мова йде про стверджувальні дані.

Позивачі вжили заходи досудового врегулювання даного спору та надіслали відповідачу спільну заяву (від 04.12.2015 № 064/15) про надання права надати власне тлумачення справи у програмі «Секретні матеріали» на телеканалі « 2+2».

ТОВ «Гравіс-Кіно» залишило вказане звернення без відповіді та належного реагування; доказів протилежного суду не подано.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», далі - постанова Пленуму № 1) .

У пункті 9 постанови Пленуму № 1 зазначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи.

Судом встановлено, що на телеканалі « 2+2», власником якого є відповідач, транслювалася програма «Секретні матеріали. Підсумковий випуск за 29.11.2015», одним із сюжетів якої був сюжет на тему: «Київські ріелтори задешево продають квартири з живими господарями».

Доводи відповідача про те, що позивачами не подано суду доказів сповіщення вказаного відеосюжету саме в ефірі телеканалу « 2+2» спростовуються таким.

До матеріалів справи долучено диск із записом вказаної телепередачі, з якої вбачається, що протягом всього запису наявний логотип телеканалу.

ТОВ «Гравіс-Кіно» не було подано витяг із журналу обліку телепередач за 29.11.2015, яким би спростовувалось трансляція в ефірі телеканалу « 2+2» передачі «Секретні матеріали. Підсумковий випуск за 29.11.2015».

Також відповідач не подав запис телевізійного ефіру телеканалу « 2+2» з трансляцією випуску передачі «Секретні матеріали. Підсумковий випуск за 29.11.2015» та ефірну довідку. Слід зазначити, що позивачі у позові просять спростувати інформацію, яка була поширена у передачі «Секретні матеріали», проте як доказ поширення надають відеозапис передачі «Секретні матеріали. Підсумковий випуск за 29.11.2015».

У судовому засіданні 03.10.2016 господарським судом міста Києва було оглянуто відеозапис, поданий позивачами.

У результаті вказаного огляду судом встановлено таке:

- назва файлу - відеозапису: «Секретні матеріали. Підсумковий випуск за 29.11.2015»;

- з 27 хвилини 51 секунди у програмі показано сюжет на тему: «Київські ріелтори задешево продають квартири з живими господарями»;

- під час сюжету журналіст згадує найменування позивача-1, а саме «Рента-Капітал» та торговельну марку позивача-2 «Пенсион»; також камеру було сфокусовано на інформаційній вивісці, на якій міститься напис «Пенсіон»;

- журналіст вказує, що за такими назвами як «Пенсіон» і «Рента-Капітал» не було знайдено у ЄДРЮОФОПГФ юридичних осіб, а тому такі не існують;

- особа, яка представилася менеджером, розповідає про діяльність позивачів, спілкуючись із журналістами, які представилися потенційними покупцями квартири;

- адвокат Іван Ліберман надає оцінку договорам довічного утримання, вказуючи, що такі правочини можна в будь-який момент у судовому порядку визнати недійсними, нікчемними або розірвати;

- журналіст оцінює договір, наданий Товариством, як аферу, оскільки позивач-1 не виступає у ньому стороною, а тому не дає своїм клієнтам жодних гарантій.

У пункті 15 постанови Пленуму № 1 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивачі вказують, що інформація, яка поширена у сюжеті, є недостовірною; носить стверджувальний характер і не є оціночними судженнями.

Суд дійшов висновку про те, що Товариством та Центром не було доведено того, що інформація, яка була поширена, є недостовірною.

Так, більшість висловів, які на думку позивачів, містять недостовірну інформацію, викладені у питальній формі («Бизнес на одиноких пенсионерах, что может быть циничней?»); є оціночними судженнями («Схема достаточно проста, с одной стороны - одинокий пенсионер, с другой - желающий получить квартиру по дешевке и есть фирма посредник, которая якобы занимается поиском и сводничеством сторон.»); суб'єктивною думкою адвоката («Оскільки будь-яка особа вільна у своєму виборі і якщо вона підписала договір, вона може у будь-який час за власної волі та ініціативи через суд безумовно скасувати даний договір або визнавати його недійсним або навіть нікчемним.») та журналіста («Если разобраться, эта контора не дает никаких гарантий не одиноким старикам, которые пытаются улучшить свою нищенскую старость, не так называемым «тестерам», которые хотят за дешево получить квартиру.») або твердженнями, які зроблені на підставі електронного листа чи слів працівника позивача-1 («Действительно, в тот же день нам присылают варианты, о пенсионере здесь написано сколько лет и чем болен, о квартире, где находиться и кол-во квадратных метров. Видя наши сомнения - спешат успокоить, одиноким пенсионерам из их базы осталось не долго.»).

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Позивачами не спростовано, що особа, яка є учасником сюжету як менеджер позивача-1, не є працівником Товариства та повідомила журналістам інформацію, що не відповідає дійсності.

Доводи позивачів про те, що журналістами проводилася прихована зйомка, тобто без дозволу осіб, які є учасниками відео, не стосуються даного господарського спору, а можуть бути предметом розгляду спорів про порушення статті 307 ЦК України.

Також, слід зазначити, що в цілому у сюжеті журналіст веде мову не конкретно про діяльність позивачів, а про невизначене коло компаній, діяльність яких пов'язана з реалізацією нерухомого майна.

Що ж до твердження журналіста про те, що позивачі не зареєстровані у ЄДРЮОФОПГФ, то слід вказати таке:

- із сюжету вбачається, що журналіст шукав юридичну особу під назвою «Пенсіон»; вказане позначення використовується позивачем-2 як торговельна марка, що не відображено у ЄДРЮОФОПГФ;

- журналіст зазначає, що, здійснюючи пошук, не знайшла і юридичну особу під назвою «Рента-Капітал»;

- разом з тим, логічно припустити, що журналіст, користуючись ЄДРЮОФОПГФ та заповнюючи параметри пошуку, припустився помилки, в результаті якої ним і не було знайдено інформацію про реєстрацію позивача-1;

- Товариство не подало документального підтвердження того, що твердження журналіста про те, що позивач-1 не зареєстрований та не існує, принизило його ділову репутацію та завдало негативні наслідки.

Посилання позивачів на недостовірність інформації стосовно висновків журналіста, які були зроблені про договір довічного утримання, шаблон якого надано менеджером, не мотивовані.

Дійсно договір довічного утримання є двостороннім і його сторонами не визначено ні Товариство, ані Центр.

Висновок журналіста, що така обставина свідчить про відсутність гарантій зі сторони позивачів, є його суб'єктивною думкою.

Таким чином, позивачі не довели поширення відповідачем інформації саме у передачі «Секретні матеріали», поширення ТОВ «Гравіс-Кіно» недостовірної інформації та завдання шкоди діловій репутації, а тому підстав для притягнення до відповідальності відповідача немає.

Саме на позивачах лежить тягар доказування тих обставин, на які вони посилаються, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивачі не надали суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували поширення відповідачем недостовірної інформації та завдання його діями шкоди діловій репутації Товариства та Центру.

З огляду на наведене відсутні передбачені чинним законодавством України підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивачів.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.10.2016.

Суддя О. Марченко