ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 917/967/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю № 4/24339 від 03 жовтня 2016 року,

1-ї третьої особи не зявився,

2-ї третьої особи не зявився,

3-ї третьої особи не зявився,

4-ї третьої особи ОСОБА_1, за довіреністю №06-04/8378 від 31 грудня 2015 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс" (вх. № 2251П/1-6) на рішення Господарського суду Полтавської області від 27 липня 2016 року у справі №917/967/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс",м. Київ,

до Київського відділу Державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, м. Полтава

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп", с.Мархалівка, Васильківський район, Київська область

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтер-Агро", м. Полтава

3. Державна казначейська служба України, м. Київ

4. Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області ,м. Полтава

про стягнення 10460,36 грн. шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс", звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Київського відділу Державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення 3% річних у сумі 959, 40 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9500,40 грн. в рахунок відшкодування шкоди(втрат) у звязку з невиконанням рішення Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі №911/2417/14.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27 липня 2016 року у справі № 917/967/16 (суддя Безрук Т.М.) в позові відмовлено повністю.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс", з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 27 липня 2016 року у справі № 917/967/16 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається, зокрема, про доведеність судовими рішеннями противоправної та незаконної бездіяльності відповідача у виконавчому провадженні №45260103 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року у справі №911/2417/14. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини по конкретним справам, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на національне законодавство України, а саме положення ст.ст. 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, приписи ст.ст. 509, 599, 625 Цивільного кодексу України, вважає, що є наявними підстави для стягнення з відповідача 3% річних у сумі 959,40 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9500,40 грн. в рахунок відшкодування шкоди (втрат) у звязку з невиконанням рішення Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі №911/2417/14.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19 серпня 2016 року у справі №917/967/16 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження, розгляд справи призначений на 04 жовтня 2016 року.

13 вересня 2016 року від позивача надійшло клопотання про участь його представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Київському апеляційному господарському суді, Господарському суді міста Києва або Господарському суді Київської області.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14 вересня 2016 року, у звязку із перебуванням судді Івакіної В.О. у відпустці, для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Ільїн О.В., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14 вересня 2016 року у справі №917/967/16 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс" про участь його представника у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/967/16 в режимі відеоконференції; доручено Київському апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції у даній справі.

У запереченнях на апеляційну скаргу від 29.09.2016р. (вх. № 9901) відповідач, зокрема, зазначає, що згідно виконавчого документу боржником є ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро", що унеможливлює стягнення з Київського відділу Державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області штрафних санкцій на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. Також відповідач вказує на те, що позивачем не надано доказів в підтвердження заподіяння шкоди, наявності прямого причинного звязку між діями та бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою, не доведено наявності у боржника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" майна, за рахунок якого могло б бути проведено стягнення присуджених на його користь коштів, та можливості отримання присуджених коштів у разі своєчасного проведення державним виконавцем виконавчих дій. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" на рішення Господарського суду Полтавської області від 27 липня 2016 року у справі №917/967/16.

У відзиві на апеляційну скаргу від 03.10.2016р. (вх. № 9966) Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області просить апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 27 липня 2016 року у справі № 917/967/16 без змін.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03 жовтня 2016 року, у звязку із перебуванням судді Ільїна О.В. у відпустці, для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Пелипенко Н.М.

Судове засідання 04 жовтня 2016 року розпочалось в режимі відеоконференції, згідно ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 14 вересня 2016 року.

Представник позивача, за клопотанням якого судове засідання було призначено в режимі відеоконференції та доручено Київському апеляційному господарському суду забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/967/16, у судове засідання не зявився, у звязку з чим при розгляді справи здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судове засідання у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду представники позивача, ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та Державної казначейської служби України не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень (т. 1 а.с. 229, 230, 243).

Конверт з судовою кореспонденцією, адресований ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" направлявся на адресу другої третьої особи, проте повернувся до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, зважаючи на належне повідомлення сторін та третіх осіб про час та місце розгляду справи, враховуючи встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача, ТОВ "ПК Трейдсервісгруп", ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" та Державної казначейської служби України.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду представник відповідача та 4-ої третьої особи заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представника відповідача та Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі № 911/2417/14 позов задоволено частково; стягнуто солідарно з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 3% річних у сумі 17078,07 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 827,00грн., витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 1054,95грн.; припинено провадження у справі в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 31487,28грн.

08 серпня 2014 року на виконання рішення Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі №911/2417/14 видано наказ про солідарне стягнення з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 3% річних у сумі 17078,07грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 827,00грн., витрат з оплати послуг адвоката у розмірі 1054,95грн. зі строком дії для пред'явлення до виконання до 08 серпня 2015 року.

Постановою Київського відділу Державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 03 листопада 2014 року ВП №45260103 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року у справі №911/2417/14 про солідарне стягнення ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" заборгованості в розмірі 19959,99грн. (т. 1 а.с. 25)

Також постановою Київського відділу Державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 03 листопада 2014 року ВП №45260103 накладено арешт на кошти боржника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро", що знаходяться на його рахунках у Полтавській обласній дирекції АТ "ОСОБА_2 Аваль" (т. 1 а.с. 77).

Постановою Київського відділу Державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 11 листопада 2014 року виконавче провадження №45260103 приєднано до зведеного виконавчого провадження №45530384, що підтверджено Інформацією про виконавче провадження згідно витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (т. 1 а.с. 32).

Постановою Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської від 22 вересня 2015 року виведено виконавче провадження із зведеного виконавчого провадження.

Постановою Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської від 22 вересня 2015 року повернено виконавчий документ стягувачеві на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України Про виконавче провадження.

06.10.2015р. позивач звернувся до господарського суду Київської області зі скаргою на дії та бездіяльність Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області у виконавчому провадженні № 45260103 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року у справі №911/2417/14.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05 листопада 2015 року у справі № 911/2417/14 було задоволено скаргу позивача на дії та бездіяльність Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області у виконавчому провадженні №45260103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року у справі № 911/2417/14. Визнано дії та бездіяльність Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області у виконавчому провадженні №45260103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року у справі №911/2417/14, котрі виразились у винесені постанови від 22 вересня 2015 року про повернення виконавчого наказу від 08 серпня 2014 року у справі 911/2417/14 стягувачеві на підставі п. 5. ч. 1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження протиправними, передчасними та незаконними. Визнано недійсною та скасовано постанову Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 22 вересня 2015 року про повернення наказу Господарського суду Київської області 08 серпня 2014 року у справі 911/2417/14 стягувачеві на підставі п. 5. ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження. Визнано бездіяльність за період із 03 листопада 2014 року по 22 вересня 2015 року Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області у вказаному виконавчому провадженні незаконною та протиправною. Зобовязано Київський ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області примусово виконати наказ Господарського суду Київської області від 08 серпня .2014 року у справі №911/2417/14 (т. 1 а.с.26-28).

15.02.2016р. позивач вдруге звернувся до Господарського суду Київської області зі скаргою на дії та бездіяльність Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області у виконавчому провадженні № 45260103 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року у справі №911/2417/14.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21 березня 2016 року у справі № 911/2417/14 скаргу позивача на бездіяльність Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області задоволено частково. Припинено провадження в частині скарги щодо зобовязання Київського ВДВС Полтавського МУЮ відновити виконавче провадження №45260103 щодо примусового виконання рішення суду у даній справі. Визнано бездіяльність Київського ВДВС Полтавського МУЮ у виконавчому провадженні №45260103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року у справі №911/2417/14, протиправною, за період з 25.12.2015р. по 24.02.2016р. Відмовлено в задоволенні вимог скарги в іншій частині (т. 1 а.с.29-30).

До теперішнього часу рішення Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі № 911/2417/14 не виконано, у звязку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 3% річних у сумі 959,40 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9500,40 грн., нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України у звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання внаслідок бездіяльності державного виконавця при виконанні рішення суду.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27 липня 2016 року по справі № 917/967/16 (суддя Безрук Т.М.) в позові відмовлено повністю.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що для відшкодування шкоди в позадоговірних (деліктних) зобовязаннях необхідно встановити наявність протиправної поведінки, шкоди, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та шкодою. Проте позивачем не доведено заподіяння шкоди відповідачем, прямого причинного звязку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є вимоги до Київського відділу Державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення 3% річних у сумі 959,40 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9500,40 грн., нарахованих позивачем на суму 19959,99грн., яка підлягає сплаті за рішенням Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі № 911/2417/14 в рахунок відшкодування збитків (втрат) у звязку з неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем вказаного рішення.

Згідно статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Частиною 2 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що збитки, завдані державним виконавцем юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання майнової шкоди передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність заподіювача шкоди настає лише за наявності сукупності умов, що складають цивільне правопорушення, а саме: дії (бездіяльність) останньої повинні бути неправомірними, в результаті цих дій завдається шкода, між діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена в у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013р. № 3-72гс12 у справі № 5011-71/2684-2012.

Відповідно до змісту статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Крім того, згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Положення статей 1173, 1174 вищевказаного Закону носять спеціальний характер та мають прерогативу у застосуванні перед загальними правовими нормами.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди мають бути встановлені факти неправомірних дій (бездіяльності) цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому, у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як на підтвердження незаконної бездіяльності державного виконавця при виконанні наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року у справі №911/2417/14, позивач посилався на те, що факт такої незаконної бездіяльності був встановлений ухвалами Господарського суду Київської області від 05 листопада 2015 року та від 21 березня 2016 року у справі № 911/2417/14.

Колегія суддів погоджується, що факт незаконної бездіяльності відповідача щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08.08.2014р. у справі №911/2417/14 встановлений в судовому порядку та не підлягає доведенню при вирішенні інших спорів відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом.

Зокрема, це знаходить своє підтвердження у змісті пункту 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 та Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239), де зазначено, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Як свідчить із матеріалів справи, 03.11.2014р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" заборгованості у розмірі 19959,99 грн. та постанову про арешт коштів боржника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро", що знаходяться на його рахунках у Полтавській обласній дирекції АТ "ОСОБА_2 Аваль". Проте, 10.11.2014р. Полтавською обласною дирекцією АТ "ОСОБА_2 Аваль" повернуто вказану постанову без виконання, оскільки рахунки боржника в цьому банку закриті (т. 1 а.с.78).

Постановою Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської від 11 листопада 2014 року виконавче провадження №45260103 приєднано до зведеного виконавчого провадження №45530384 внаслідок наявності у відділі ДВС на виконанні декількох проваджень стосовно стягнення з одного й того ж боржника, що підтверджено Інформацією про виконавче провадження згідно витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (т. 1 а.с.32).

Актом від 19.11.2014р. державним виконавцем встановлено, що ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" за адресою вул. Жовтнева, буд.46, м. Полтава не знаходиться (т. 1 а.с.72).

12.01.2015р. державним виконавцем направлено лист про виклик керівника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" (т. 1 а.с.73).

Крім того, державним виконавцем було направлено запити від 12.01.2015р. до Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Полтави, ДП "Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин", Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, Головного управління Дерземагенства в Полтавській області, Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Полтавській області, Державної авіаційної служби України (т. 1 а.с.74, 81-88).

Проте, на вказані запити були надані відповіді Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку від 06.02.2015р., від 15.07.2016р., що ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" відсутнє серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу), (т. 1 а.с. 70, 172); Державним підприємством "Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин" від 23.01.2015р. та від 25.07.2016р., що ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" як власник тварин в Єдиному державному реєстрі тварин не зареєстроване (т. 1 а. с. 71, 169); Державною інспекцією сільського господарства в Полтавській області від 08.07.2016р., що згідно уніфікованої автоматизованої електронно - облікової системи техніка в межах Полтавської області за "Торговий дім "Інтер- Агро" не реєструвалась (т.1 а.с.178); Філією "Головний інформаційно-обчислювальний центр ПАТ "Укрзалізниця", що вантажні вагони за ТОВ Торговий дім "Інтер- Агро" не зареєстровані (т.1 а.с.170); Державною службою України з безпеки на транспорті від 18.07.2016р., що відповідно до Державного суднового реєстру України та Суднової книги записи щодо суден, власником яких є ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" відсутні (т.1 а.с.175); Державним підприємством Держреєстри України від 21.07.2016р., що ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" не зберігає зерно на зернових складах, підключених до основного реєстру (т. 1 а.с.177).

Також, постановою державного виконавця від 05 лютого 2015 року накладено арешт на кошти боржника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро", що містяться на рахунках банків ПАТ "ОСОБА_2 Аваль", ПАТ "Укргазбанк", ПАТ "ОТП ОСОБА_2", ПАТ "Марфін банк" (т. 1 а.с.98).

ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" листом від 11.02.2015р., ПАТ "Укгазбанк" листом від 13.02.2015р., ПАТ "ОТП ОСОБА_2" листом від 16.02.2015р., ПАТ "Марфін Банк" листом від 19.02.2015р. та листом від 04.03.2015р. повідомили, що грошові кошти на рахунках боржника відсутні (т. 1 а.с.89-93)

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2015р. накладено арешт на все нерухоме майно ТОВ "Торговий дім "Інтер- Агро. (т.1 а.с.94-96).

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, відомості про нерухоме майно ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" відсутні (т. а.с.96, 174).

За поданням державного виконавця Київським районним судом міста Полтави було винесено ухвалу від 14 липня 2016 року, якою тимчасово обмежено керівника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" у виїзді за межі України до виконання ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" зобов'язань згідно зведеного виконавчого провадження (т. 1 а.с.173).

Таким чином, надані відповідачем докази свідчать про відсутність рухомого чи нерухомого майна у ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро", на яке можливо було б звернути стягнення в межах виконавчого провадження.

Позивач посилається на бездіяльність Київського відділу Державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області щодо тривалого невиконання наказу у звязку з чим завдано шкоду позивачу. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що він би отримав присуджені кошти в разі своєчасного проведення державним виконавцем виконавчих дій (тобто щодо наявності у боржника майна, яке внаслідок бездіяльності державного виконавця відчужено чи втрачено).

Крім того, за рішенням Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі № 911/2417/14, на виконання якого було видано відповідний наказ від 08 серпня 2014 року, солідарно стягнуто з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" загальну суму заборгованості у розмірі 19959,99 грн. Однак, позивач не надав доказів пред'явлення наказу до виконання до іншого солідарного боржника - ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та неможливості отримання від нього таких коштів.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні статті 34 ГПК України, що дії/бездіяльність державного виконавця призвели до неможливості виконання рішення Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі № 911/2417/14 про солідарне стягнення з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" заборгованості у розмірі 19959,99грн.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із приписів статей 1166, 1174 Цивільного кодексу України, цей вид відповідальності настає у випадку завдання особі майнової шкоди.

Тобто, відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю, у звязку з чим у даному випадку слід встановити саме факт заподіяння реальної шкоди особі внаслідок незаконної бездіяльності державного виконавця при примусовому виконанні рішення.

Натомість, позивачем здійснено розрахунок завданої шкоди шляхом нарахування 3% та інфляційних втрат на суму, що підлягає стягненню з боржника за рішенням Господарського суду Київської області від 24 липня 2016 року у справі №911/2417/14. При цьому, позивач вважає, що у звязку з невиконанням вказаного рішення суду до відповідача переходять зобовязання боржника.

Колегія суддів вважає помилковими такі твердження позивача з огляду на наступне.

Вимоги про відшкодування збитків (шкоди) можуть бути предявлені у разі якщо збитки є результатами порушення права та виключно до особи, яка це право порушила.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині 2 вказаної статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Так, за приписом частини п'ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Разом з тим, статтею 625 Цивільного кодексу України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 Цивільного кодексу України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Отже, рішення Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року не є підставою для виникнення грошових зобовязань між позивачем та відповідачем, а тому до органу Державної виконавчої служби не переходять зобов'язання боржника за виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача щодо переходу до державного виконавця, який зобов'язаний вживати передбачених Законом України Про виконавче провадження заходів примусового виконання рішень, зобовязань боржника у разі невиконання такого рішення не відповідає нормам чинного законодавства, у звязку з чим вимога про стягнення 3% та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, з органів ДВС є неправомірною.

Отже, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише через неправомірну поведінку відповідача, а сама лише неправомірна поведінка особи, яка не повязана із наслідками у вигляді шкоди, не тягне за собою її відшкодування.

Крім того, виконавче провадження щодо виконання наказу суду від 08 серпня 2014 року у справі 911/2417/14 триває, тому позивач не втратив об'єктивної можливості задоволення своїх вимог у процесі виконання наказу господарського суду. Таким чином відсутні правові підстави вважати, що позивачу заподіяно майнову шкоду, а задоволення позову у даній справі призвело б до можливості отримання позивачем коштів у подвійному розмірі за результатами розгляду даного спору, та за наслідками виконання вищевказаного наказу суду, що суперечило б таким загальним засадам цивільного законодавства, наведеним у статті 3 Цивільного кодексу України, як справедливість, добросовісність та розумність.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин, колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку всім обставинам справи у їх сукупності, що відповідає приписам частин 1, 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, за якими, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу та не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, колегія суддів, беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 27 липня 2016 року у справі №917/967/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 10.10.2016р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Пелипенко Н.М.