ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 Справа № 911/2294/16

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Біофарм", 61140, м. Харків, вул. Чугуївська, 56

До відповідача ОСОБА_1 господарство "Бекас", 36014, м. Полтава, Київський район, вул. Островського, 55

Про стягнення 29 980,09 грн., з яких 16 488,90 грн. - пеня за несвоєчасність оплати придбаного товару за умовами Договору на поставку товарів № 80 від 01.01.2013 р. за період з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р., 12 431,19 грн. - інфляційні нарахування за період з грудня 2014 року по травень 2016 року, включно, та 1 060,00 грн. - 3 % річних з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р.

Суддя Бунякіна Г.І.

Представники :

від позивача : не з'явилися (див. протокол судового засідання);

від відповідача : не з'явилися (див. протокол судового засідання).

27.09.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 25.08.2016 р. в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами та неявку сторін.

Суть спору: розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Біофарм" про стягнення з Фермерського господарства "Бекас" 29 980,09 грн., з яких 16 488,90 грн. - пеня за несвоєчасність оплати придбаного товару за умовами Договору на поставку товарів № 80 від 01.01.2013 р. за період з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р., 12 431,19 грн. - інфляційні нарахування за період з грудня 2014 року по травень 2016 року, включно, та 1 060,00 грн. - 3 % річних з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р..

Позивач на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви, представництво у судові засідання не забезпечив, при причини неявки суду не повідомив, вимоги суду не виконав. Останній повідомлений належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать залучені до матеріалів справи поштові повідомлення вх. № 570 від 15.01.2016 року та вх. № 1542 від 08.02.2016 року.

Відповідач не скористався наданими йому правами (ст. 22 ГПК України) для захисту своїх інтересів, на позов не відреагував, представництво у судове засідання не забезпечив. Процесуальні документи у даній справі, які направлялися за усіма наявними у матеріалах справи адресами, повернулися до суду з відмітками поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою, "організація ліквідована" та "за незапитом".

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а. с. 42-43) місцезнаходженням відповідача є адреса: 36014, м. Полтава, Київський район, вул. Островського, 55.

У п. 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" від 13.08.2008 р. № 01-8/482 (із змінами і доповненнями) зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення сторін про час, дату і місце проведення судового засідання згідно з п. п. 2.6.11, 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 р., закінчення строку вирішення спору в порядку ст. 69 ГПК України, суд не розцінює неявку сторін та невиконання вимог суду як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає спір за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, суд,

встановив :

09.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ Біофарм" (постачальник) та ОСОБА_1 господарством "Бекас" (покупець) було укладено Договір на поставку товарів № 80 (далі Договір), відповідно до якого Постачальник приймає на себе зобовязання з поставки Покупцеві ветеринарних препаратів та інших товарів (далі - Продукція), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити Продукцію в порядку і на умовах передбачених Договором (п. 1.1).

Сторони домовились, що у звязку з тим, що неможливо наперед визначити кількість, асортимент товару, вказані обовязкові умови цього договору визначатимуться за узгодженням сторін безпосередньо перед замовленням товару, що є у наявності у продавця, та відображатимуться в рахунку - фактурі або специфікації (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки за поставлену Продукцію здійснюються Покупцем на підставі рахунків Постачальника шляхом відстрочки платежу на 7 днів або передплатою.

Ціна на поставлену Продукцію установлюється Постачальником. Ціни на Продукцію вказуються в рахунку-фактурі (п. 4.2 Договору).

За несвоєчасну оплату за поставлену продукцію покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент виникнення заборгованості за кожен день затримки платежу. Нарахування пені та штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання згідно даного договору здійснюється включно до моменту виконання такого зобовязання винною стороною і в такому випадку застосовується загальна позовна давність (п. 5.3 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 9.1 Договору). Даний Договір діє до 31.12.2013 року (п. 9.2 Договору).

У випадку відсутності письмової заяви будь-якої із Сторін за 30 календарних днів до дати, вказаної в п. 9.2 Договору про припинення зобовязань за Договором (з повідомленням іншої сторони), Договір автоматично продовжується до 31.12.2014 року (п. 9.3 Договору).

На виконання умов договору позивачем поставив відповідачеві товар на загальну суму 28 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 2782 від 10.12.2014 року, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками, та довіреністю на отримання ТМЦ № 00041 від 09.12.2014 року.

В порушення взятих на себе зобовязань відповідач за отриманий товар розрахувався частково на суму 6 290,21 грн. Залишок заборгованості склав 22 509,79 грн., який стягнуто за рішенням господарського суду Київської області від 21.06.2016 року у справі № 914/352/16.

Оскільки у наведеній справі предметом розгляду не було стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних за порушення відповідачем взятих на себе зобовязань за договором, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 16 488,90 грн. - пеня за несвоєчасність оплати придбаного товару за умовами Договору на поставку товарів № 80 від 01.01.2013 р. за період з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р., 12 431,19 грн. - інфляційні нарахування за період з грудня 2014 року по травень 2016 року, включно, та 1 060,00 грн. - 3 % річних з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р..

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 060,00 грн. та 12 431,19 грн. інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у розмірі 1 060,00 грн. та 11 322,03 грн. відповідно. Позовні вимоги в частині стягнення 1 109,16 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягають (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_2 9.1.3" та додано до матеріалів справи).

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.3 Договору на поставку товарів № 80 від 09.01.2013 р. сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату за поставлену продукцію покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент виникнення заборгованості за кожен день затримки платежу. Нарахування пені та штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання згідно даного договору здійснюється включно до моменту виконання такого зобовязання винною стороною і в такому випадку застосовується загальна позовна давність.

Згідно статті 4 ОСОБА_2 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку щодо стягнення з відповідача 16 488,90 грн. пені, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та ОСОБА_2 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_2 9.1.3" та додано до матеріалів справи).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 16 488,90 грн. пені за несвоєчасність оплати придбаного товару за умовами Договору на поставку товарів № 80 від 01.01.2013 р. за період з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р., 11 322,03 грн. інфляційних нарахувань за період з грудня 2014 року по травень 2016 року, включно, та 1 060,00 грн. - 3 % річних з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У стягненні 1 109,16 грн. інфляційних втрат у позові слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 22, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Бекас" (36014, м. Полтава, Київський район, вул. Островського, 55, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Біофарм" (61140, м. Харків, вул. Чугуївська, 56, ) - 16 488,90 грн. пені за несвоєчасність оплати придбаного товару за умовами Договору на поставку товарів № 80 від 01.01.2013 р. за період з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р., 11 322,03 грн. інфляційних нарахувань за період з грудня 2014 року по травень 2016 року, включно, 1 060,00 грн. - 3 % річних з 23.12.2014 р. по 18.07.2016 р. та 1 327,02 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення 1 109,16 грн. інфляційних втрат - у позові відмовити.

4. Копію рішення направити сторонам за вказаними у вступній частині адресами.

Повне рішення складено 10.10.2016 року.

Суддя Г.І.Бунякіна