ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 907/930/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Кузь В.Л.

суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Петрик К.О.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги від 28.07.2016 ОСОБА_2 підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю „Термінал Карпати, м. Чоп

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.07.2016

у справі № 907/930/15

за позовом Акціонерного товариства „SOTRA HOLDING AG, Швейцарська Конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау

до відповідача ОСОБА_2 підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю „Термінал Карпати, м. Чоп, Закарпатська область, Україна

про визнання за Акціонерним товариством „SOTRA HOLDING AG, Швейцарська Конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау права приватної спільної часткової власності з часткою 60% на обєкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташованого по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), № 3 у смт. Батьово Берегівського району

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_3 представник;

від відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 представники (довіреність № 214/02-23 від 04.10.2016)

Акціонерне товариство „SOTRA HOLDING AG, Швейцарська Конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 підприємства у формі ТОВ Термінал Карпати, у якому (з урахуванням заяви про зміну заявлених позовних вимог) просило визнати за ним право приватної спільної часткової власності з часткою 60 % на об'єкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташованого по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), № 3 у смт. Батьово Берегівського району, посилаюсь на те, що таке право відповідно до умов договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 від 19.12.2001 р. (далі договір про спільну діяльність) мала компанія SVT Sojuzvneshtrans Holding AG, правонаступником якої відповідно до договору приєднання від 24.11.2008 р. (далі договір приєднання) є позивач, проте відповідач не визнає правонаступництво, що, на думку позивача, порушує його права власності на спірне майно, яке підлягає захисту відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 (головуючий суддя Ремецькі О.Ф., судді: Кривка В.П., Журавчак Л.С.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. (головуючий суддя Якімець Г.Г., судді: Бойко С.М., Марко Р.І.) у справі № 907/930/15 відмовлено АТ SOTRA HOLDING AG у задоволенні заявлених позовних вимог повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до умов договору приєднання та ст.ст. 14, 15 Федерального ОСОБА_6 Швейцарської конфедерації Про злиття, поділ, перетворення та передачу майна до позивача перейшли активи SVT Sojuzvneshtrans Holding AG тільки в обсязі, визначеному в балансі. Суд дійшов висновку, що позивачем у встановленому порядку належними та допустимими доказами не доведено факту правонаступництва прав і обовязків компанії SVT Sojuzvneshtrans Holding AG за договором про спільну діяльність, оскільки остання на момент приєднання була неплатоспроможною, що зазначено в п. 5 договору приєднання; в структурі її активів не значились необоротні активи у вигляді інвестицій за договором; розмір інвестицій у 23712 швейцарських франків, які згадуються в балансі SVT Sojuzvneshtrans Holding AG, не стосується та не може стосуватись спірного нерухомого майна або договору про спільну діяльність, оскільки за твердженням позивача повною вартістю внесених іноземним учасником інвестицій у розмірі 3.734.030,79 дол. США. Крім того, суд зазначив, що компанія SVT Sojuzvneshtrans Holding AG будь-яких прав на спірне майно на момент його приєднання не мала, оскільки не обліковувалось в балансі останньої.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016 скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.12.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 у справі № 907/930/15, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.

Як зазначено судом касаційної інстанції підставою для скасування судових рішень у даній справі стало те, що судами було помилково відмовлено у позові з підстав відсутності у позивача права на позов з огляду на недоведеність ним факту правонаступництва прав компанії SVT Sojuzvneshtrans Holding AG та припинення договору про спільну діяльність, при цьому, судами не було вирішено питання набуття компанією SVT Sojuzvneshtrans Holding AG право приватної спільної часткової власності з часткою 60 % на спірний об'єкт нерухомого майна, а також не перевірено обставини дотримання позивачем строків позовної давності, про що заявляв відповідач.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.07.2016 у справі № 907/930/15 (суддя Івашкович І.В.) позов задоволено повністю. Визнано за Акціонерним товариством „SOTRA HOLDING AG, Швейцарська Конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау право приватної спільної часткової власності з часткою 60% на обєкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташовані по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), №3 у смт. Батьово Берегівського району Закарпатської області Україна. Стягнуто з українсько-австрійського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал Карпати" (Україна, Закарпатська область, Ужгородський район, м.Чоп, пл. Європейська,1, і.к. 30015807) на користь Акціонерного товариства „SOTRA HOLDING AG( Швейцарська Конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау. код СНЕ-100.913.007) суму 73080,00 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.07.2016 у справі № 907/930/15 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано наступне:

- докази, на підставі яких суд встановив факт виконання СВТ Союзвнештранс Холдинг АГ своїх зобовязань на підставі документів, які не містить підписів, реквізитів, печаток субєктів та дат їх створення;

- відсутність в матеріалах справи доказів передачі відповідачем в якості внеску для спільної діяльності нерухомого майна (перевантажувальної рампи);

-при здачі спірного нерухомого майна в експлуатацію взагалі не зазначалося, що його було реконструйовано в рамках спільної діяльності та за рахунок внесків SVT Sojuzvneshtrans Holding AG;

-поданий позивачем переклад тексту ОСОБА_6 України «Про злиття, поділ, перетворення та передачу майна» не засвідчений (легалізований) належним чином, адже не містить апостиля;

- відповідно до обставин справи, положень договору № 152/01 та ст. 1141 ЦК України, договір № 152/01 припинив свою дію 04.12.20008 у звязку припиненням SVT Sojuzvneshtrans Holding AG як юридичної особи;

- позивач звернувся до суду з позовом у даній справі з пропуском строку позовної давності, адже про те, що його правопопередник набув право на частку в спірному майні, право власності на яке було зареєстровано за відповідачем у 04.02.2004 на праві колективної власності, позивач знав ще з 2004 року, як через представника ОСОБА_7, а також через повноважних представників, обраних до складу правління СІД.

Крім того, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання позивача про проведення у справі будівельно-технічної експертизи на вирішення якої необхідно поставити питання чи використано при реконструкції спірного обєкту нерухомого майна обладнання, яке було поставлено СВТ Союзвнештранс Холдинг АГ та третіми особами, про що стверджував позивач.

В письмових поясненнях від 28.09.2016, які надійшли на адресу суду 03.10.2016, відповідач зазначає про наступне:

- договір про спільну інвестиційну діяльність від 19.12.2001 набрав чинності лише 10.06.2002;

- перезавантажувальний комплекс на станції Батєво 16.09.2003 прийнятий в експлуатацію на підставі акту державної комісії, відповідно до якого замовником є ТОВ "Термінал Карпати";

- право власності на нерухоме майно позивач набув після передачі учасником ТОВ "Термінал Карпати" такого майна до статутного фонду товариства, на яке, в силу ст. 20 ОСОБА_6 України «Про власність» (в редакції, яка діяла на той момент), відповідач набув права колективної власності. А відтак, після завершення реконструкції будівлі в вересні 2003 року, право власності на перероблену будівлю в ТОВ "Термінал Карпати" не припинилося , а частка в такому майні відповідно до договору про спільну діяльність SVT Sojuzvneshtrans Holding AG не передавалась;

- позивачем при звернені до суду з даним позовом не правильно обрано спосіб захисту, оскільки в силу положень договору про спільну інвестиційну діяльність між сторонами існують зобовязальні правовідносини, що виключає застосування ст. 392 ЦК України.

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішенням Господарського суду Закарпатської області від 15.07.2016 у справі № 907/930/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав правомірності та обґрунтованості рішення суду. Зокрема, позивач посилається на наступне:

- згадані відповідачем в апеляційній скарзі митні декларації складаються самим отримувачем або його декларантом для митного оформлення при фактичному ввезені вантажу на митну територію України, в яких є посилання на договір № 152/01 від 19.12.2001 та на відповідний інвойс тощо;

- внесення позивачем відповідної інвестиції підтверджується тим, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно отримано на імя обох сторін по договору;

- реконструйований обєкт знаходиться у спільній власності сторін, внаслідок проведеної реконструкції рампа та колія стали елементом складеного обєкта з його добудовою, що підтверджено технічним паспортом на громадський будинок (виготовлений за станом на 15.01.2004), в якому зазначено, що власником є ТОВ Термінал Карпати (спільна діяльність ТОВ Термінал Карпати та SVT Sojuzvneshtrans Holding AG);

- швейцарське законодавство передбачає ще одну підставу правонаступництва передачу майна (цілісного майнового комплексу або його частини) без реорганізації юридичної особи як такої (тобто і набувач, і відчужував зберігають свій статус окремих юридичних осіб);

- відповідно до законодавства України, яке регулює питання реорганізації, не передбачає обовязку реорганізованої юридичної особи переукладати діючі договори, юридична особа продовжує виконувати обовязки, передбачені для неї договорами юридичної особи право попередника, навіть без фіксації змін назви та інших реквізитів, що відбулися внаслідок реорганізації;

- невизнання прав позивача щодо спірного нерухомого майна відбулося влітку 2015 року за результатами переписки сторін, підставами такого невизнання відбулося внаслідок заперечення відповідачем факту правонаступництва позивачем свого правопопередника.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду не подав.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 907/930/15 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Желік М.Б. та Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю „Термінал Карпати, м. Чоп прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.09.2016 о 10 год. 00 хв.

15 серпня 2016 року на адресу Львівського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання від 10.08.2016 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої забезпечити в Господарському суді м. Києва.

З підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2016, засідання в режимі відеконференції неможливо провести 29.09.2016, а можливо - 04.10.2016. Відтак, ухвалою суду від 20.09.2016 розгляд апеляційних скарг в режимі відеоконференції призначено в одному судовому засіданні на 04.10.2016 на 12 год. 30 хв.

У судове засідання, яке було проведене в режимі відеконференції, зявилися представники сторін, які навели свої доводи та міркування, викладені відповідно в апеляційних скаргах та у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 04.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги на рішення суду від 15.07.2016, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке:

За приписами ст. 1 ОСОБА_6 України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

В свою чергу, інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій (ст. 2 ОСОБА_6 України "Про інвестиційну діяльність").

Відповідно до ст. 9 ОСОБА_6 України "Про інвестиційну діяльність" основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2001 між відповідачем та компанією SVT Sojuzvneshtrans Holding AG було укладено договір про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 та додаткову угоду до нього, предметом якого є спільна інвестиційна діяльність по реконструкції та будівництву критого перевантажувального комплексу на залізничній станції Батьово Львівської залізниці з метою його подальшої експлуатації.

За даним договором (п. 1.2.) сторони погодили, що будуть розпоряджатися на праві спільної дольової участі створеним в результаті спільної інвестиційної діяльності майном, а також розподіляти прибуток, отриманий від цієї діяльност, пропорційно часткам, які будуть належати кожному із учасників у майні.

Договором врегульовано відносини щодо внесків сторін, порядок ведення спільних справ, відшкодування витрат та розподілу прибутку тощо, тобто встановлено зобов'язання, які є характерні та притаманні для такого виду договору як сумісна діяльність.

Сторонами узгоджено, щодо правовідносин сторін договору №152/01 в частині не врегульованій ним застосовується українське законодавство (п.10.1).

Станом на час укладення договору правовідносини за договором про сумісну діяльність регулювались главою 38 ЦК УРСР, статтею 430 якої зміст договору про сумісну діяльність визначався як зобов'язання сторін сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, пологових будинків, жилих будинків і т.ін. Нормами ст. 432 ЦК України було визначено, що для досягнення мети учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою діяльністю.

Грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю.

Учасник договору про спільну діяльність не вправі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні без згоди інших учасників договору.

Можливість здійснення іноземної інвестиції на підставі договорів із суб'єктами господарської діяльності України без створення юридичної особи ОСОБА_6 України "Про режим іноземного інвестування" від 19.03.1996 № 93/96-ВР віднесено до однієї із форм здійснення іноземних інвестицій.

Згідно з п. 8.1 договору про спільну інвестиційну діяльність № 152/01 останній набрав чинності з 10.06.2002 після його державної реєстрації строком на 50 років.

Відповідно п. 5.2.1 договору про спільну діяльність сторони погодили, що внесок компанії SVT Sojuzvneshtrans Holding AG у спільну інвестиційну діяльність здійснюється у вигляді поставок на адресу українського учасника обладнання, будівельних матеріалів та інших товарно-матеріальних цінностей на суму 3000 000 доларів США. Розрахунки між сторонами мали проводитися відповідно до умов розділу 6 договору про сумісну діяльність.

На виконання умов цього договору компанією SVT Sojuzvneshtrans Holding AG здійснювалася поставка на адресу українського учасника обладнання, будівельних матеріалів (стальних конструкцій та будівельних матеріалів) для спільної інвестиційної діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи вантажно-митними деклараціями та пакувальними листами.

Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення реконструкції речові права на критий перевантажувальний комплекс по залізничній станції Батьово Львівської залізниці як колективну власність зареєстровано 04.02.2004 за відповідачем на підставі рішення № 1 від 28.01.2004 Батьовською селищної ради Берегівського району Закарпатської області та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №242544 від 03.02.2004 Виконавчим комітетом Батівської селищної ради. Зазначені документи містять відомості і про спільну інвестиційну діяльність відповідача з фірмою SVT Sojuzvneshtrans Holding AG.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що право колективної власності визначалося нормами ОСОБА_6 України «Про господарські товариства» та ОСОБА_6 України «Про власність», відповідно до яких господарські товариства були субєктами права колективної власності, в т.ч. і на майнові внески засновників таких товариств. Оскільки. відповідач був заснований його учасниками на праві колективної власності, то такий вид власності був вказаний у рішенні селищної ради та у свідоцтві на право власності. ОСОБА_6 України «Про власність» щодо цього припинили свою дію 20.06.2007, тобто був чинним на час прийняття вищезгаданих документів щодо оформлення права власності.

При цьому, Львівський апеляційний господарський суд встановив, що реконструкція перевантажувальної рампи була розпочата відповідачем до укладення договору про сумісну діяльність. Реконструкція була завершена у вересні 2003 року, і, зокрема, критий ангар був прийнятий в експлуатацію за актом державної комісії від 16.09.2003, відповідно до якого замовником будівництва значився відповідач.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2008 між компаніями SVT Sojuzvneshtrans Holding AG та SOTRA HOLDING AG прийнято рішення про проведення реорганізації, а саме, укладено договір про приєднання SVT Sojuzvneshtrans Holding AG до SOTRA HOLDING AG згідно з передавальним балансом станом на 30.06.08 р. За наслідками проведеної процедури реорганізації реєстрація SVT Sojuzvneshtrans Holding AG у торговельному реєстрі кантону Аппенцель-Ауссерроден була припинена 04.12.2008, про що було здійснено офіційну публікацію 10.12.2008. Правонаступництво позивача стосовно SVT Sojuzvneshtrans Holding AG встановлено постановою Вищого господарського суду України у даній справі.

Позивач 05.02.2015 звернувся до відповідача з листом, яким проінформував його про проведену реорганізацію і факт свого правонаступництва всіх прав та обов'язків SVT Sojuzvneshtrans Holding AG, зокрема і по Договору про спільну інвестиційну діяльність №152/01 від 19.12.2001 між ТОВ Термінал Карпати та компанією SVT Sojuzvneshtrans Holding AG. До листа, в тому числі, були додані витяги з торговельного (комерційного) реєстру кантону Аппенцель-Ауссерроден як по правопопереднику (SVT Sojuzvneshtrans Holding AG), так і по правонаступнику (SOTRA HOLDING AG). Крім повідомлення про факт правонаступництва позивачем також було запропоновано відповідачу викупити частку позивача у спільному майні.

Умовами договору про приєднання від 24.11.2008 сторони узгодили, що SOTRA HOLDING AG приймає від товариства-продавця внаслідок Приєднання у відповідності до вимог ст. 12 і наступних статей ОСОБА_6 про обєднання товариств все майно товариства з усіма активами та пасивами на основі досягнутого та перевіреного обєднавчого балансу станом на 30.06.2008.

З огляду на це позивач, вважаючи себе правонаступником всіх та прав та обовязків SVT Sojuzvneshtrans Holding AG, звернувся до суду з вимогою про визнання за SOTRA HOLDING AG права власності на частку у спільному майні у розмірі 60 %, яке утворилось в межах дії договору про спільну інвестиційну діяльність.

Разом з цим, матеріали справи не містять документальних даних про фактичну передачу SVT Sojuzvneshtrans Holding AG та облік ним будь-яких активів, повязаних із сумісною діяльністю з відповідачем по реконструкції і експлуатації обєкта за договором від 19.12.2001, як результат виконання договору від 19.12.2001.

При цьому, Львівський апеляційний господарський суд, зважаючи на висновки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 11.05.2016 у даній справі, не зазначає про відсутність у позивача потенційного права на певну частину у спільній власності, а встановлює, що таке право може набутись при виконанні відповідного зобовязання відповідачем згідно і на підставі договірних умов та чинного законодавства України. Так, зокрема, п. 6.3. договору визначено, що після закінчення дії даного договору, спільна власність, в якому б стані вона не знаходилася, ділиться між учасниками пропорційно їх долям, якщо інше не передбачено договорами, угодами.

Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до висновку Вищого господарського суду України укладений на 50 років договір про спільну діяльність від 19.12.2001 на даний час не припинився, тобто певні зобовязальні відносини між його сторонами не припинилися.

Разом з цим, Львівський апеляційний господарський суд встановив, що за станом на 24.11.2008 за SVT Sojuzvneshtrans Holding AG не було зареєстровано в Україні нерухоме майно як частина обєкта сумісної діяльності внаслідок реконструкції та будівництва критого перевантажувального комплексу на станції «Батьово» Львівської залізниці. Тобто, позивач не набув певне речове право, не став власником, у якого може виникнути юридичне право на захист власності відповідно до норми ст. 392 ЦК України.

Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми право на позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах.

Як зазначено вище, між сторонами договору про спільну інвестиційну діяльність від 19.12.2001 (ТОВ «Термінал Карпати» та SVT Sojuzvneshtrans Holding AG) виникли певні зобовязальні відносини, які регулюються умовами цього договору. Однак, будь-яке право власності на нерухоме майно за адресою : вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), № 3 у смт. Батьово Берегівського району за SVT Sojuzvneshtrans Holding AG на момент приєднання до „SOTRA HOLDING AG зареєстровано не було, а позивач доказів щодо цього не подав. Не було проведено оформлення права власності на дату подання позову і за позивачем.

Таким чином, оскільки позивач не набув (не отримав) та не оформив у встановленому порядку будь-яке речове право на зазначене у позовній заяві майно, а тим паче на насосну, водойму, сторожну, трансформаторну підстанцію, та не надав доказів, що таке оформлення проводилося, але ним втрачені документи на таке майно, то підстави для подання позову в порядку ст . 392 ЦК України у позивача відсутні. Натомість, права, у тому числі права власності осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права.

Відповідна правова позиція щодо підстав застосування ст. 392 ЦК України при наявності між сторонами спору зобовязальних правовідносин, викладена в постанові Верховного Суду України від 23.12.2014 у справі № 3-191г14 по перегляду постанови Вищого господарського суду України від 18.12.2012 у справі № 5011-74/9393-2012.

Аналогічним чином була застосована норма ст. 392 ЦК України і в постановах Вищого господарського суду України від 24.12.2014 у справі № 910/1514/13, від 24.12.2015 у справі № 914/99/13-г, від 12.03.2015 № 904/5271/13, від 21.06.2016 № 904/9574/15.

Місцевим господарським судом в порушення приписів ст. 111-28 ГПК України не був взятий до уваги вищенаведений висновок Верховного Суду України.

Щодо висновків Господарського суду Закарпатської області про відсутність пропуску позивачем позовної давності, то Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що неправильне обрання позивачем способу захисту цивільного права, обумовлює юридичну неможливість встановлювати початок перебігу позовної давності за заявленим предметом спору, відповідно до цього визначати відсутність його пропуску..

Враховуючи вищевикладене, Львівський апеляційний господарський суд встановив відсутність правових підстав для задоволення позову відповідно до заявленого позивачем способу захисту цивільного права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях слід покласти на позивача в справі.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу від 28.07.2016 ОСОБА_2 підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю „Термінал Карпати, м. Чоп задоволити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 15.07.2016 у справі № 907/930/15 про визнання за Акціонерним товариством „SOTRA HOLDING AG, Швейцарська Конфедерація, кантон Аппенцель-Ауссерроден, 9100, м. Герізау право приватної спільної часткової власності з часткою 60% на обєкт нерухомого майна комплекс (тип обєкта), а саме: ангар (літера А), насосна (літера Б), водойма (літера В), сторожева (літера Г), трансформаторна (літера Д), розташовані по вул. Свободянська (колишня вул. Колгоспна), №3 у смт. Батьово Берегівського району Закарпатської області Україна скасувати. Прийняти нове рішення в позові відмовити.

3. Витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 10.10.2016.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Малех І.Б.