ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016р. Справа№ 914/2091/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Вознесенськ Миколаївської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн», м. Львів

про: стягнення 70053,81 грн. заборгованості за Договором поставки № 64 від 01.08.2013 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Сало О.А.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 23.09.2016 року)

від відповідача: Іванова Ю.Б. (довіреність №646 від 26.08.2016 р.)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 27.09.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» про стягнення 70053,81 грн. заборгованості за Договором поставки № 64 від 01.08.2013 року.

Ухвалою суду від 15.08.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 27.09.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору поставки № 64 від 01.08.2013 року в частині повної оплати вартості поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

Представник позивача в судове засідання з'явився, подав заяву (вх.№38391/16 від 27.09.2016 р.) про відсутність у провадженні господарського суду та іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також відсутність рішень цих органів з такого спору, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, та стягнути з відповідача суму боргу, яка станом на 26.09.2016 р. становить 64953,81 грн.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві (вх.№38530/16 від 27.09.2016 р.) на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що відповідно до положень п.3.1. Договору покупець після прийняття товару та необхідних документів повинен здійснити оплату в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 7 (семи) календарних днів з моменту реалізації товару. Відтак, відповідач не оплатив повністю вартість поставленого товару, оскільки останній повністю не реалізований. Також, відповідач вказав, що станом на 26.09.2016 р. сума оплати за нереалізований товар складає 64953,81 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.08.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (Покупець) укладено Договір поставки №64 (Договір), відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, встановлені Договором, передати товар у власність Покупця, у визначеній кількості, відповідної якості і по обумовленій в Специфікації ціні, а останній прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених в даному Договорі.

Згідно з п.10.1. Договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2014 р. включно.

В подальшому вказаний дія Договору кілька разів пролонговувалась на тих самих умовах.

Як зазначив позивач у позовній заяві, з березня 2016 року відповідач почав відмовлятись від поставок товару, пояснюючи тим, що підписав договір поставки даного товару з іншим постачальником та почав поступово віддавати торгівельне обладнання «морозильні скрині», які давались під реалізацію продукції постачальника - ФОП ОСОБА_1

Згідно підписаного та скріпленого печатками обох сторін Акту звірки взаємних розрахунків станом на 1 травня 2016 року сума боргу відповідача перед позивачем становила 82105,96 грн.

В подальшому відповідач частково оплатив вартість поставленого товару.

Як вбачається з долученого до відзиву відповідача Акту звірки взаємних розрахунків станом на 26.09.2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 64953,81 грн. Акт підписано та скріплено печатками обома сторонами договору.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі Договору поставки № 64 від 01.08.2013 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Пунктом 2.7. Договору встановлено, що право власності на товар і ризик випадкового знищення товару переходять від Постачальника до Покупця з моменту передачі товару і засвідчується товарно-транспортною накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін. Дата отримання товару Покупцем вказується в товарно-транспортній накладній, про що Покупець робить відповідну відмітку.

Належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором підтверджується наданими позивачем для огляду в судовому засіданні оригіналами видаткових накладних.

У свою чергу відповідач повністю не оплатив вартість поставленого позивачем товару.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Заперечуючи проти задоволення позовних у повному обсязі, відповідач вказує, що не оплатив повністю вартість поставленого товару, оскільки він повністю не реалізований.

Так, відповідно до п.3.1. Договору Покупець після прийняття товару та необхідних документів повинен здійснити оплату в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 7 (семи) календарних днів з моменту реалізації товару.

Суд не приймає заперечень відповідача, оскільки ним не подано доказів того факту, що товар повністю нереалізований.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобов'язання.

Як вбачається з долученої до позовної заяви копії фіскального чеку позовну заяву та додані до неї документи надіслано позивачем на адресу відповідача 27.07.2016 року.

Сума боргу, яку сплатив відповідач після звернення позивача із позовом до суду, становить 4100,00 грн. (№987-088959 від 28.07.2016 р. - 500,00 грн., №987-091515 від 04.08.2016 р. - 500,00 грн., №987-096289 від 12.08.2016 р. - 500,00 грн., №987-097831 від 19.08.2016 р. - 100,00 грн., №987-102257 від 26.08.2016 р. - 500,00 грн., №987-104870 від 01.09.2016 р. - 500,00 грн., №987-108207 від 08.09.2016 р. - 500,00 грн., №987-110858 від 15.09.2016 р. - 500,00 грн., №987-115240 від 22.09.2016 р. - 500,00 грн.).

1000,00 грн. заборгованості відповідач оплатив до подання позовної заяви (№987-084978 від 18.07.2016 р. - 500,00 грн., №987-087428 від 25.07.2016 р. - 500,00 грн.).

Позивачем заяви про зменшення позовних вимог не подано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відтак, в частині позовних вимог про стягнення 4100,00 грн. заборгованості провадженні у справі слід припинити. Судовий збір за розгляд вказаної вимоги слід покласти на відповідача.

У задоволенні вимоги про стягнення 1000,00 грн. слід відмовити за безпідставністю.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 64953,81 грн. заборгованості за Договором поставки №64 від 01.08.2013 року підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень ст.49 ГПК України судовий збір слід покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (79040, місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 355, офіс 325; ) на користь стягувача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 64953,81 грн. заборгованості за Договором поставки №64 від 01.08.2013 року та 1358,33 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. Припинити провадження у справі в частині стягнення 4100,00 грн.

5. Відмовити в позові в частині стягнення 1000,00 грн.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.10.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А.