РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/13459/16 04.10.16 р.

За позовом Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Касан"

за участю якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмету спору на стороні позивача: 1) Фонд державного майна України

2) Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія

"Автомобільні дороги України"

про стягнення 167 408,37 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників:

від позивача: Гетьман Т.В. за довіреністю № 249 "д" від 31.12.2015 р.;

Якимчук А.В. за довіреністю № 223 "д" від 16.11.2015 р.;

від відповідача: Янушевський О.М. за довіреністю № б/н від 07.04.2015 р.;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: Білань Л.В. за довіреністю № б/н від 07.04.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Касан" про стягнення 167 408,37 грн.

Ухвалою суду від 26.07.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.08.2016 р.

У судове засідання 19.08.2016 р. представник відповідача не з'явився, проте 19.08.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні подала клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів та клопотання долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 19.08.2016 р. продовжено строк розгляду спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 21.09.2016 р.

21.09.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву на позов та клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою від 21.09.2016 р. залучено Фонд державного майна України та Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмету спору, на стороні позивача; розгляд справи відкладено на 04.10.2016 р.

04.10.2016 р. від третьої особи-2 надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 04.10.2016 р. представники позивача подали додаткові пояснення по справі.

Представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник третьої особи-1 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи-2 позовні вимоги підтримала.

У судовому засіданні 04.10.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача тат третьої особи-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10.12.1998 р. між Шляхово-екплуатаційною дільницею № 639 (надалі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Касан» (надалі - орендар) було укладено договір № 7-98 на оренду нежитлового приміщення (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в користування нежитлові приміщення площею 207 кв.м, вартістю 271 000 грн., що розташовані на території загальною площею 1500 кв.м, і які знаходяться на балансі Державного підприємства «Шляхово-експлуатаційна дільниця №639» за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 46, і надаються у користування під офіс, магазин, підсобні приміщення та приміщення для зберігання транспортних засобів, номерних агрегатів, проведення передпродажної підготовки та сервісного обслуговування.

Згідно з п. 2.1 договору розмір орендної плати за орендоване приміщення встановлюється на рівні 5% від експертної оцінки вартості майна і становить 1129,17 грн. за жовтень 1998 р. В орендну плату не входить оплата комунальних послуг і податок на додану вартість.

Як передбачено п. 2.3 договору, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається орендодавцем шляхом коригування розміру місячної плати за попередній період на індекс інфляції за поточний місяць і доводиться до орендатора.

Відповідно до п. 2.7 договору експлуатаційні витрати, центральне опалення та комунальні послуги сплачуються орендарем окремо згідно з рахунками, пред'явленими орендодавцем.

Цей договір діє з 10.12.1998 р. до 31.12.2001 р. (п. 7.1 договору).

Згідно з 7.3 договору у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення його строку, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У додатку № 1 до укладеного договору сторонами було погоджено план прилеглої території та нежитлових приміщень, переданих в оренду.

01.01.2011 р. додатковою угодою орендодавець та орендар, керуючись п. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», постановою Кабінету Міністрів України № 75 від 19.01.2000 р. та п. 2.4 договору № 7-98 від 10.12.1998 р., дійшли згоди змінити та доповнити договір.

Так, п. 2.1 договору оренди сторонами викладено у наступній редакції: орендна плата визначається на підставі методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою № 75 від 19.01.2000 р. Кабінету Міністрів України з врахуванням використання орендарем нерухомого майна за цільовим призначенням і складає: 15 відсотків від експертної оцінки за оренду приміщення під авторемонтну майстерню, що становить за грудень 2000 р. 2 618,18 грн.; 10 % від експертної оцінки за оренду приміщення під офіс і приміщення для зберігання транспортних засобів і номерних агрегатів, що становить за грудень 2000 р. 1 381,20 грн.; 12 % від експертної оцінки за оренду приміщення під магазин продовольчих товарів підакцизної групи, що становить за грудень 2010 р. 838,75 грн. Всього орендна плата за грудень 2010 р. становить 4 838,13 грн. В орендну плату не входить плата за комунальні послуги.

Пунктом 2.2 договору, в редакції додаткової угоди, сторони погодили, що перерахування орендної плати здійснюється орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця до 30 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції. 70 % орендної плати - 3 386,69 грн. залишається в розпорядженні орендодавця, 30 % орендної плати - 1 451,44 грн. перераховується орендодавцем до державного бюджету.

Також, у вказаній додатковій угоді контрагентами було погоджено, що орендодавець зобов'язаний надавати копії платіжних доручень на перерахування 30 % орендної плати до бюджету регіональному відділенню Фонду державного майна по місту Києву до 15 числа місяця, наступного за звітним.

На виконання умов укладеного договору Шляхово-екплуатаційною дільницею № 639 було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Касан» прийнято у користування нежитлові приміщення, площею 207 кв.м, вартістю 271 000,00 грн., що розташовані на території загальною площею 1500 кв.м, і які знаходяться на балансі Державного підприємства «Шляхово-експлуатаційна дільниця № 639» за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 46, і надаються у користування під офіс, магазин, підсобні приміщення та приміщення для зберігання транспортних засобів, номерних агрегатів, проведення передпродажної підготовки та сервісного обслуговування.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідачем, на думку позивача, свого обов'язку з внесення орендних платежів не було виконано, в результаті чого у останнього виникла заборгованість по сплаті орендних платежів за січень-2016 - червень 2016 у розмірі 167 408,37 грн.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Згідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користуванням майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором ( ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» втратило статус орендодавця майна, що передане у користування ТОВ «Касан» на підставі договору № 7-98 від 10.12.1998р., оскільки його загальна площа перевищує 200 квадратних метрів, а тому у ДП «Київський облдорупр» відсутні правові підстави, в якості орендодавця за вказаним договором, заявляти вимоги про стягнення з відповідача орендної плати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши зібрані сторонами докази, суд встановив наступне.

Договір на оренду нежитлових приміщень площею 207 кв.м. № 7-98 від 10.12.1998 р., який діє до теперішнього часу, було укладено між Державним підприємством «Шляхово-експлуатаційна дільниця № 639», правонаступником якого є ДП «Київський облдорупр», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Касан».

На час укладення договору оренди об'єкт оренди перебував у державній власності та був закріплений за державним підприємством «Шляхово-експлуатаційна дільниця № 639».

Відповідно до наказу Міністерства транспорту України «Про реорганізацію державних підприємств дорожнього комплексу у Київській області» від 01.08.2001 р. № 518 Шляхово-експлуатаційна дільниця № 639 була реорганізована шляхом приєднання до Київського обласного управління по будівництву, ремонту і експлуатації автомобільних доріг (Київський облавтодор).

Згідно з наказом Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Про реорганізацію державних підприємств дорожнього комплексу у Київській області» від 03.08.2001 р. № 192 Київському облавтодору було передано усе майно Шляхово-експлуатаційній дільниці № 639.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 28.02.2002 р. № 221, наказом Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор) «Про зміни у структурі управління державними дорожніми підприємствами в АРК, областях і м. Севастополі» від 05.03.2002 р. № 93 було створено ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», що відповідно до статуту Компанії та вказаного наказу є правонаступником майнових прав та інших активів державних дорожніх підприємств, майно яких передано до статутного капіталу Компанії.

У відповідності до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 р. № 156, засновуючись на власності ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», створено Дочірні підприємства ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», у тому числі Дочірнє підприємство «Київський облавтодор», якому було передано майно державного підприємства Київський облавтодор.

Наказом Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор) «Про структурні зміни в управлінні та передачу основних засобів» від 07.06.2004 р. № 354 було створено Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» із статутним фондом 1 000 000,00 грн, а також передано частину майна ДП «Київський облавтодор» до ДП «Київський облдорупр».

Так, зокрема, ДП «Київський облдорупр» було передано і нежитлові приміщення, які є об'єктом оренди за вказаним укладеним договором. Дані приміщення були закріплені за філією позивача «Київське ДЕУ», що підтверджується наказом ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 36 від 30.11.2004 р. та актом № 30 приймання-передачі основних засобів від філії «Київське ДЕУ» ДП «Київський облавтодор» до філії «Київське ДЕУ» ДП Київський облдорупр» від 30.11.2004 р.

Позивач та третя особа-2 зазначають, що ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є власником майна та створило дочірні підприємства на своїй власності і передало їм частину свого майна у господарське відання.

Відтак, єдиним засновником і власником дочірніх підприємств, у тому числі і Дочірнього підприємства «Київський облдорупр», є ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», у зв'язку з чим позовні вимоги заявлені у відповідності до вимог закону.

Розглянувши спір у даній справі з огляду на предмет та підстави позову, господарський суд міста Києва зазначає наступне.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що умовами Договору передбачено порядок, строк та інші умови сплати орендних платежів.

Вказаний Договір станом на дату вирішення спору у справі являється чинним, не визнаний у судовому порядку недійсним та не розірваний, відтак, підлягає виконанню у повному обсязі відповідно до погоджених сторонами умов.

Доказів зміни умов Договору в частині заміни орендодавця, розміру порядку сплати орендних платежів суду не надано.

За таких обставин, судом встановлено порушення умов Договору щодо сплати орендної плати за користування орендованим приміщенням.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Доводи і твердження відповідача про втрату позивачем статусу орендодавця за Договором не приймаються судом до уваги з огляду на те, що Договір має виконуватись у відповідності до його умов до моменту зміни, розірвання, припинення, визнання недійсним такого правочину.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Касан" (02160, м. Київ, Харківське шосе, буд.46; ) на користь Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151,м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А; ) 167 408 (сто шістдесят сім тисяч чотириста вісім) грн. 37 коп. заборгованості та 2 511 (дві тисячі п'ятсот одинадцять) грн. 13 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 07.10.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна