КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 910/3750/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Куцький Д.В. - дов. б/н від 02.11.2015 р.

від відповідача 1 не з'явився

від відповідача 2 не з'явився

від третьої особи Куцький Д.В. - дов. № 110/С від 17.05.2016 р.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного підприємства «Спецобладнання-Київ»

на рішення господарського суду міста Києва

від 12.04.2016 р. (суддя Головатюк Л.Д.)

у справі № 910/3750/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»

(далі - ПАТ «ОТП Банк»)

до 1) Приватного підприємства «Спецобладнання-Київ»

(далі - ПП «Спецобладнання-Київ»)

2) Приватного підприємства «Проектно-конструкторське

Бюро» (далі - ПП «Проектно-конструкторське бюро»)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з

управління активами «ОТП Капітал» (далі -

ТОВ «Компанія управління активами «ОТП Капітал»)

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.04.2016 р. у справі № 910/3750/16 позов задоволено повністю, визнано недійсним з моменту укладення договір № 5/01 оренди нежитлового приміщення на нежиле приміщення № 61, в літ А, загальною площею 223, 70 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. М. Житомирська, буд. 5, що укладений між Приватним підприємством «Проектно-конструкторське бюро» та Приватним підприємством «Спецобладання-Київ», стягнуто з Приватного підприємства «Проектно-конструкторське бюро» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 689, 00 грн., стягнуто з Приватного підприємства «Спецобладання-Київ» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 689, 00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПП «Спецобладнання-Київ» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував та встановив обставини справи, що мають суттєве значення для справи, неналежно їх дослідив та оцінив. На думку апелянта, суд повинен був з'ясувати та зазначити в судовому рішенні чи порушене право або охоронюваний інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Відсутність згоди банку на передачу заставодавцем - ПП «Проектно-конструкторське бюро» обтяженого іпотекою нежитлового приміщення в оренду, на думку апелянта, не може бути підставою для визнання договору оренди недійсним.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/3750/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016 р. апеляційну скаргу Приватного підприємства «Спецобладнання-Київ» прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 14.06.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 р. розгляд справи № 910/3750/16 відкладено на 30.06.2016 року.

У зв'язку з перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці, 29.06.2016 р. системою автоматизованого розподілу проведено заміну згаданого судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 р. розгляд справи № 910/3750/16 відкладено на 30.08.2016 р.

В зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, 30.08.2016 р. системою автоматичного розподілу проведено заміну згаданого судді й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 р. та від 13.09.2016 р. клопотання Приватного підприємства «Спецобладнання-Київ» про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи № 910/3750/16 відкладено на 13.09.2016 р. та на 20.09.2016 р. відповідно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 р. залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ОТП Капітал» до участі у справі 910/3750/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, розгляд справи відкладено на 04.10.2016 р.

В судове засідання з'явився представник позивача та третьої особи, представники відповідачів 1 та 2 не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали. Присутній в судовому засіданні представник позивача та третьої особи не заперечував проти розгляду справи у відсутності представників відповідачів 1 та 2.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р.).

Оскільки неявка представників відповідачів 1 та 2 не перешкоджає вирішенню спору по суті, апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, просив не брати її до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

В процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 101 ГПК України).

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПАТ «ОТП Банк» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПП «Спецобладнання-Київ» та ПП «Проектно-конструкторське бюро» про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди № 5/01 нежитлового приміщення від 05.01.2015 р. (далі Договір оренди), укладеного між ПП «Спецобладнання-Київ» та ПП «Проектно-конструкторське бюро». В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оспорюваний договір є недійсним з моменту укладення, адже нежиле приміщення № 61 (в літ. А) загальною площею 223,7 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Житомирська, 5 передане в оренду без згоди іпотекодержателя, як того вимагають приписи ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку про доведеність позовних вимог, відтак позов задовольнив повністю.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд дійшов висновку, що сторони Договору не отримавши згоди іпотекодержателя на його укладення порушили вимоги ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»,це в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним.

28.12.2006 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (Банком) та гр. ОСОБА_4 (Позичальником) було укладено Кредитний договір № СМ-5МЕ003/138/2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований за реєстровим номером 1348 (далі Кредитний договір 1), за умовами якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування кредит на суму 395 000,00 доларів США строком до 28.12.2013 р., а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом за плаваючою ставкою відповідно до підписаного сторонами графіку повернення кредиту та сплати процентів.

В подальшому - 09.08.2007 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (Банком) та гр. ОСОБА_4 (Позичальником) було укладено кредитний договір №CM-SМЕ003/223/2007 (далі Кредитний договір 2), за умовами якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування кредит на суму 230 000,00 доларів США строком до 08.08.2014 р., а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом за плаваючою ставкою відповідно до підписаного сторонами графіку повернення кредиту та сплати процентів.

З метою забезпечення зобов'язань боржника - гр. ОСОБА_4 (боржника за Кредитним договором 1) між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (Іпотекодержателем) та ПП «Проектно-конструкторське бюро» (Іпотекодавцем) 10.04.2007 р. було укладено Договір іпотеки № PM-SME003/125/2007, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. (далі Договір іпотеки 1), за умовами якого в іпотеку передане нежиле приміщення № 61 ( в літ. А) загальною площею 223,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. 3.1 Договору іпотеки 1 предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу будівлі шляхом викупу, посвідчений Державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 06.03.2003 р. за реєстровим № 671, зареєстрованим в реєстрі прав власності на нерухоме майно Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 19.03.2003 р. за реєстраційним № 5594-к в книзі 69-П-271.

Окрім цього, з метою забезпечення зобов'язань боржника - гр. ОСОБА_4 (боржника за Кредитним договором 2) між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (Іпотекодержателем) та ПП «Проектно-конструкторське бюро» (Іпотекодавцем) 09.08.2007р. було укладено договір наступної іпотеки № PM-SM003/223/2007 (майнової поруки), за умовами якого ПП «Проектно-конструкторське бюро» передало в іпотеку ПАТ «ОТП «Банк» нежиле приміщення №61 (в літ. А) загальною площею 223,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Договір іпотеки 2).

Відповідно до п. 3.1 Договору іпотеки 2 предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу будівлі шляхом викупу, посвідчений Державним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 06.03.2003 р. за реєстровим № 671, зареєстрованим в реєстрі прав власності на нерухоме майно Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 19.03.2003 за реєстраційним № 5594-к в книзі 69-П-271.

За текстом Договорів іпотеки 1 та 2, предмет іпотеки передано в оренду згідно договору оренди № 1/11 від 01.11.2006 р., укладеного між Іпотекодавцем - та Підприємством з іноземними інвестиціями «Сан Ремо Стайл Італія», який розірвано за згодою обох сторін з 04.01.20915 року, приміщення повернуто Орендарем Орендодавцю без жодних претензій.

Як вбачається з матеріалів справи, в зв'язку з порушенням умов обох Кредитних договорів, на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, ПАТ "ОТП Банк" вирішив задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки.

13.02.2015 р. між ПАТ «ОТП Банк» (продавцем) та ТОВ «Компанія з управління активами «ОТП Капітал» (покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який укладається на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у іпотечному договорі, за умовами п. 1.1 якого продавець продає, а покупець купує у власність нежиле приміщення №61 (в літ. А) загальною площею 223,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, й сплачує за нього визначену цим договором ціну (далі Договір купівлі-продажу).

Згадані обставини щодо укладання Кредитних договорів, Договорів іпотеки, Договору купівлі-продажу майна та Договорів оренди були встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2015 р. у справі № 910/19282/15 за позовом ТОВ «Компанія з управління активами «ОТП Капітал» до ПП «Проектно-конструкторське бюро», ПІІ «Сан Ремо Стайл Італія» та до ПП «Спецобладнання-Київ» про усунення перешкод у користування майном.

Цим рішенням, яке набрало законної сили, в задоволенні позову відмовлено за недоведеності позивачем в розумінні приписів ст.ст.32, 33 ГПК України обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог. За наявності Договору оренди, який в установленому законом порядку достроково не припинений та не розірваний, термін його дії не закінчився, господарський суд у справі № 910/19282/15 вважав невстановленим факт вчинення протиправних дій відповідачами, направлених на унеможливлення позивачем (ТОВ «Компанія з управління активами «ОТП Капітал») здійснювати своє право власника за Договором купівлі-продажу тощо.

У відповідності до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вище згадувалось, 05.01.2015 р. між ПП «Проектно-конструкторське бюро» (відповідачем 2 й Орендодавцем) та ПП «Спецобладнання-Київ» (відповідачем 1 й Орендарем) укладено договір № 5/01 оренди нежитлового приміщення (Договір оренди), за умовами якого цим договором регулюються правовідносини, пов'язані з передачею Орендодавцем Орендареві в строкове платне користування задля здійснення Орендарем його статутної діяльності нежилого приміщення загальною площею 223,7 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. Про укладення цієї угоди Іпотекодавцем не було повідомлено Іпотекодержателя (Банк), хоча Договори іпотеки між ними вже були укладеними.

Термін оренди визначено з 05.01.2015 р. до 05.01.2017 р. (п. 1.2 Договору оренди).

Договір згідно п. 6.1 набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

На підставі Договору оренди між ПП «Проектно-конструкторське бюро» та ПП «Спецобладання-Київ» було складено акт прийому-передачі приміщень від 05.01.2015 р., який підписано уповноваженими представниками сторін та засвідчено печатками підприємств.

За приписами ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється (ч. 2 ст. 770 ЦК України).

За змістом ч. 3 ст. 284 ГК України в контексті із вимогами ст. 770 ЦК України перехід права власності на орендоване майно, не є підставою для зміни умов або розірвання чи припинення договору оренди, а тому він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна. Новий власник речі автоматично набуває прав та обов'язків наймодавця за договором найму та повинен їх виконувати до закінчення строку дії договору або до моменту його припинення з будь-яких інших підстав. Тобто в результаті переходу права власності на найману річ має місце заміна наймодавця в договорі найму.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначав, що на момент укладення Договору купівлі-продажу 13.02.1016 року він не знав про укладення між ПП «Проектно-конструкторське бюро» та ПП «Спецобладнання-Київ» Договору оренди, про це йому стало відомо лише в жовтні 2015 р.

Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що цей договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства. Так, в супереч положенням ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» нежиле приміщення № 61 (в літ. А) загальною площею 223,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 було передане в оренду без згоди Іпотекодержателя, тим самим порушено його право як Іпотекодержателя нерухомого майна за Договорами іпотеки 1 та 2.

У відповідності до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину на підставі ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно п. 5.1. глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок), знімає заборону відчуження майна той нотаріус, який накладав заборону.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.4 глави 2 розділу II Порядку при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. При укладенні вказаних договорів нотаріус перевіряє відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою за даними Державного реєстру іпотек. У разі наявності обтяження іпотекою на укладання вищевказаних договорів вимагається згода іпотекодержателя, якщо це не заборонено іпотечним договором.

Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна

Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Крім цього, аналогічні застереження щодо передачі предмета іпотеки в оренду лише за попередньою письмовою згодою Іпотекодержателя (в даному випадку позивача) встановлено п. 5.3. Договорів іпотеки 1 та 2.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Правочином на підставі ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За приписами ч.ч.1, 2, 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У відповідності до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Сторони є вільними відповідно до ст. 6 цього Кодексу в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Договір на підставі ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину згідно ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, визначені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», частини другої статті 20 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі», статті 12 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 29 Закону України «Про страхування», статті 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 7-1 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» тощо.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З огляду на наведене, наявне в матеріалах справи судове рішення у справі №910/19282/15 в порядку ст.35 ГПК України, апеляційний суд вважає, що оспорюваним в даній справі договором порушено право позивача як Іпотекодержателя нерухомого майна за Договорами іпотеки 1 та 2, адже на момент укладення Договору оренди предмет іпотеки ще не було реалізовано, ТОВ «КУА «ОТП Капітал» (третя особа) придбало об'єкт нерухомості у ПАТ «ОТП Банк» (позивача) лише 13.02.2015 р.

Таким чином, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що сторони Договору оренди не отримавши згоди Іпотекодержателя на його укладення порушили вимоги ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання такого договору недійсним. В зв»язку з цим, позивачем доведено наявність обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів та настання відповідних правових наслідків щодо оспорюваного договору.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Спецобладнання-Київ» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2016 р. у справі № 910/3750/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/3750/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова