КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. Справа№ 5002-16/158-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Буравльова С.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Рудник Ю.М.;

відповідачів: не з'явився;

третіх осіб: не з'явився;

прокуратури: Пономарьов А.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Севастопольського прокурора з нагляду за додержанням

законів у воєнній сфері Кримського регіону України

про перегляд за нововиявленими обставинами постанови

Севастопольського апеляційного господарського суду

від 02.08.2012р.

у справі №5002 -16/158-2012 (головуючий суддя Заплава Л.М.,

Котлярова О.Л., Євдокімов І.В.)

за позовом заступника військового прокурора Севастопольського

гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства

оборони України

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат"

2) Державного підприємства Міністерства оборони

України "Центральний військовий санаторій "Ялтинський"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат-ІТ"

2) ОСОБА_6,

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 позов було задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №3923, укладений 13.12.2005р. між відповідачами. В частині вимог до відповідача-2 провадження у справі було припинено. В іншій частині позову відмовлено. Окрім того, присуджено до стягнення з відповідача-1 в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 536,50 грн.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 апеляційну скаргу третьої особи-1 було задоволено частково, а саме:

- рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 скасовано частково;

- прийнято нове рішення, яким в позові до відповідача-2 відмовлено;

- в частині припинення провадження у справі відносно позовних вимог до відповідача-1 рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.01.2013р. у справі №5002-16/158-2012 постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 було залишено без змін.

Севастопольський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.02.2014р. заяву Севастопольського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України про перегляд постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2012р. у справі №5002-12/604-2012 за нововиявленими обставинами прийнято до провадження, але розгляд справи не відбувся.

Виконувач обов'язків прокурора Автономної Республіки Крим звернувся до Господарського суду Київської області із заявою про відновлення втраченої справи №5002-16/158-2012, посилаючись на те, що розгляд справи не відбувся у зв'язку з анексією півострова Крим. Усі матеріали позовних заяв органів прокуратури України залишились на території півострову Крим, а тому у прокуратури немає можливості надати копії документів для відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.12.2015р. було відновлено матеріали вищевказаної справи господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-16/158-2012 та направлено її до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р. заяву про перегляд постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 за нововиявленими обставинами залишено без задоволення, а вказану постанову - без змін з посиланням на те, що наведені прокуратурою обставини не є нововиявленими у розумінні ст. 112 Господарського процесуального кодексу України.

Вищий господарський суд України постановою від 28.07.2016р. скасував ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р. у справі №5002-16/158-2012, а матеріали справи скеровано на розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначивши про передчасність висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для перегляду постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 за нововиявленими обставинами.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2016р. заяву Севастопольського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2016р. заяву Севастопольського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.09.2016р.

В судове засідання 15.09.2016р. з'явився лише представник позивача. Представники прокуратури, відповідачів та третіх осіб не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 15.09.2016р. представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016р., на підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 06.10.2016р.

В судовому засіданні 06.10.2016р. представники прокуратури та позивача підтримали заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012, просили суд заяву задовольнити, скасувати вказану постанову суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012.

Представники відповідачів та третіх осіб в судове засідання 06.10.2016р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін, третіх осіб та прокуратури у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, зважаючи на обмеженість строку розгляду заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, а також приймаючи до уваги наявні у справі докази належного повідомлення представників сторін, третіх осіб та прокуратури про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представників відповідачів та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 06.10.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм законодавства, колегія встановила наступне.

Заступник військового прокурора Севастопольського гарнізону (далі - прокуратура) звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат" (далі - відповідач-1), Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний військовий санаторій "Ялтинський" (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р. про купівлю-продаж будинків та споруд, укладений між відповідачами, з зобов'язанням кожної із сторін повернути в натурі все, що отримали від виконання вказаного контракту.

В процесі судового розгляду до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Формат-ІТ" (далі - третя особа-1) та ОСОБА_6 (далі - третя особа-2).

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 позов було задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №3923, укладений 13.12.2005р. між відповідачами. В частині вимог до відповідача-2 провадження у справі було припинено. В іншій частині позову відмовлено. Окрім того, присуджено до стягнення з відповідача-1 в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 536,50 грн.

На погоджуючись з прийнятим рішенням суду, третя особа-1 звернулася до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила суд рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові в повному обсязі.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 апеляційну скаргу третьої особи-1 було задоволено частково (том справи - 1, аркуші справи - 17-23), а саме:

- рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 скасовано частково;

- прийнято нове рішення, яким в позові до відповідача-2 відмовлено;

- в частині припинення провадження у справі відносно позовних вимог до відповідача-1 рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 залишено без змін.

На погоджуючись з винесеною постановою суду апеляційної інстанції, заступник Севастопольського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив суд скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 та залишити без змін рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.01.2013р. у справі №5002-16/158-2012 (том справи - 1, аркуші справи - 24-27) касаційну скаргу Заступника Севастопольського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері залишено без задоволення, постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 без змін.

У лютому 2014 року Севастопольський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 за нововиявленими обставинами (том справи - 1, аркуш справи - 58). При цьому, на думку прокурора, нововиявленими є обставини, встановлені вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим у кримінальній справі №06-100003 (1/121/6/13) від 11.11.2013р. щодо генерального директора відповідача-2 ОСОБА_7, якого визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 Кримінального кодексу України, внаслідок здійснення реалізації майна державного підприємства, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими повноваженнями на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на один рік. Саме ОСОБА_7 від імені відповідача-2 уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р., вимоги про дійсність якого були предметом розгляду у даній справі. На думку прокурора, вказаним вироком установлено факт незаконного відчуження майна державного санаторію за оспорюваним договором, а саме: порушення ст. 75 Господарського кодексу України (відчуження державного майна на конкурсних засадах).

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.02.2014р. заяву Севастопольського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України про перегляд постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2012р. у справі №5002-12/604-2012 за нововиявленими обставинами прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.03.2013р. (том справи - 1, аркуші справи - 28-30).

Третя особа-1 подала до Севастопольського апеляційного господарського суду відзив на заяву Севастопольського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, в якому просила залишити заяву прокурора без задоволення (том справи - 1, аркуші справи - 59-61).

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.03.2014р. розгляд заяви прокурора було відкладено на 17.04.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 31-33). Однак розгляд справи так і не відбувся.

У листопаді 2015 року виконувач обов'язків прокурора Автономної Республіки Крим звернувся до Господарського суду Київської області із заявою про відновлення втраченої справи №5002-16/158-2012 за позовом заступника військового прокурора Севастопольського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат" та Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний військовий санаторій "Ялтинський" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Формат-ІТ", ОСОБА_6 про визнання договору недійсним. Вказана заява обґрунтована тим, що розгляд справи не відбувся у зв'язку з анексією півострова Крим. При цьому усі матеріали позовних заяв органів прокуратури України залишились на території півострову Крим, а тому у прокуратури немає можливості надати копії документів для відновлення втраченого судового провадження (том справи - 1, аркуші справи - 2-8).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.12.2015р. було відновлено матеріали вищевказаної справи господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-16/158-2012 та направлено її до Київського апеляційного господарського суду (том справи - 1, аркуші справи - 85-87).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р. заяву про перегляд постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 за нововиявленими обставинами залишено без задоволення (том справи - 1, аркуші справи - 166-172).

Однак, Вищий господарський суд України постановою від 28.07.2016р. скасував ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р. у справі №5002-16/158-2012, а матеріали справи скеровано на розгляд до суду апеляційної інстанції (том справи - 1, аркуші справи - 210-216).

Колегія суддів вважає заяву про перегляд постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 за нововиявленими обставинами обґрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 112 Господарського процесуального кодексу України суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин. Нововиявлені обставини характеризуються тим, що вони: існували під час розгляду справи, але не були відомі заявнику; є істотними, тобто такими, що можуть вплинути на висновок суду щодо наявності певних прав та обов'язків у сторін, а також інших осіб, що брали участь у справі, а отже і вплинути на законність та обґрунтованість постановленого судового акта; виявлені після набрання чинності судовим актом. При цьому, нововиявленими обставинами є матеріально-правові факти, що входять до підстав позову або висунутих проти нього заперечень іншої сторони та інші юридичні факти, що мають значення для вирішення спору, які характеризуються наявністю вищезазначених ознак у сукупності. Причому, виникнення нових доказів або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для перегляду рішення за правилами розділу XIII Господарського процесуального кодексу України.

Отже, нововиявлені обставини за своєю юридичною природою є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту) (аналогічна правова позиція наведена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №17 від 26.12.2011р.).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі є вимога прокуратури про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р., укладеного між відповідачами, а також про зобов'язання кожної із сторін повернути в натурі все одержане за цим договором.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, прокуратура та позивач посилалися на те, що спірний правочин було укладено з порушенням процедури відчуження державного майна, без згоди органу до сфери управління якого воно входить і без продажу його на конкурентних засадах.

Місцевий господарський суд своїм рішенням від 27.03.2012р. визнав обґрунтованими позовні вимоги лише в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р., а в іншій частині в позові було відмовлено. Водночас, місцевий господарський суд припинив провадження в частині вимог до відповідача-1.

Севастопольський апеляційний господарський суд в своїй постанові від 02.08.2012р. частково скасував вищевказане рішення місцевого господарського суду від 27.03.2012р. та прийняв нове рішення, яким у позові до відповідача-2 відмовив, а в іншій частині рішення залишив без змін, зазначивши, зокрема, наступне:

- підставою для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р. був дозвіл Міністра оборони України №225/4/3469 від 22.11.2005р. Тобто, вказаний договір був укладений на підставі дозволу, виданого відповідно до п. «ж» ч.3 ст. 4 Указу Президента України №888/97 від 21.08.1997р. «Про затвердження положень про Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України» та з дотриманням вимог чинного законодавства;

- сплачена за договором купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р. покупцем сума поступила на рахунок продавця (відповідача-2), тобто фактично була прийнята Державою. Доказів її повернення немає, що свідчить про наступне схвалення власником майна правочину з його відчуження, укладеного державною установою, у володінні якої це майно перебувало;

- органу управління майном і органу, якому майно було передано у володіння на праві господарського відання, було не тільки відомо про здійснення угоди купівлі-продажу майна підприємства, але й результати були бажаними для них;

- спірне майно перейшло до відповідача-1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель, згідно з яким відповідач-1 зобов'язався сплатити за нерухоме майно грошову суму у розмірі 4 259 800 грн., а тому факт платності набуття майна виключає право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Прокурор в своїй заяві як на підставу перегляду вищевказаної постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 за нововиявленими обставинами посилався на факти, встановлені вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 11.11.2013р. у кримінальній справі №0124/6695/2012.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаним вироком встановлено факт незаконного відчуження державного майна Державного підприємства Міністерства оборони України "Центральний військовий санаторій "Ялтинський" за оспорюваним у даній справі договором купівлі-продажу нерухомого майна №3923, укладеного між відповідачами.

Названим вироком суду також встановлено, що директор відповідача-2 - ОСОБА_7, будучи посадовою особою, неналежно виконував свої службові обов'язки, внаслідок недобросовісного до них ставлення, та в порушення ч.2 ст. 75 Господарського кодексу України (щодо вимог про відчуження майна на конкурентних засадах), уклав 13.12.2005р. від імені відповідача-2 з відповідачем-1 договір купівлі-продажу нерухомого майна №3923. Внаслідок такого відчуження було завдано шкоду державі.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 Кримінального кодексу України, внаслідок здійснення реалізації майна державного підприємства, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими повноваженнями на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на один рік.

Колегія суддів погоджується з доводами прокуратури про те, що вище перелічені обставини мають істотне значення для вирішення спору у даній справі, але на час її розгляду вони не могли і не були відомі прокуратурі.

Згідно з ч.4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже, вирок Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 11.11.2013р. у кримінальній справі №0124/6695/2012 є обов'язковим для суду під час розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В ч.1, п.2 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як уже зазначалося вище, скасовуючи рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р., Севастопольський апеляційний господарський суд виходив з того, що у особи, яка від імені відповідача-2 (продавця) уклала цей правочин був необхідний дозвіл, у зв'язку з чим договір був укладений з дотриманням вимог діючого законодавства. Також суд апеляційної інстанції зазначав у своїй постанові про те, що органу управління майном і органу, якому майно було передано у володіння на праві господарського відання, було не тільки відомо про здійснення угоди купівлі-продажу майна підприємства, але й результати цього правочину були бажаними для них.

Однак висновки, покладені в основу постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 спростовується фактами, встановленими вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 11.11.2013р. у кримінальній справі №0124/6695/2012.

Як вбачається з матеріалів справи №5002-16/158-2012, задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р., місцевий господарський суд виходив з того, що оспорюваний договір укладений з порушенням процедури відчуження військового майна, а відтак підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Про факт порушення процедури відчуження військового майна під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р. і, як наслідок, завдання в результаті такого відчуження шкоди державі вказано у вироку Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 11.11.2013р. у кримінальній справі №0124/6695/2012.

Тобто, в даному конкретному випадку зібраними у справі доказами підтверджується факт укладення між відповідачами договору купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р. з порушенням вимог діючого законодавства, що в свою чергу є безумовною підставою для визнання цього договору недійсним.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне суду не надано.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Прокуратурою доведено існування обставин, з якими законодавець пов'язує недійсність правочину (в даному випадку договору купівлі-продажу нерухомого майна №3923 від 13.12.2005р.).

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що вказані в заяві прокуратури обставини є нововиявленими у розумінні ст. 112 Господарського процесуального кодексу України, тому вказана заява підлягає задоволенню, постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002-16/158-2012 - скасуванню, а рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 має бути залишено без змін.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України за результатами перегляду судового рішення приймається постанова - у разі зміни або скасування постанови.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 75, 77, 112-114 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Севастопольського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Кримського регіону України про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002 -16/158-2012 задовольнити.

2. Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.08.2012р. у справі №5002 -16/158-2012 скасувати. Рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.03.2012р. у справі №5002-16/158-2012 залишити без змін.

3. Копію постанови направити учасникам провадження у даній справі.

4. Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

С.І. Буравльов