ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа № 922/785/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Істоміна О.А. , суддя Пушай В.І.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 38-565/19 від 23.02.15 р.);

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 747 від 01.08.16 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу КП "Харківські теплові мережі" (вх. №1663 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2016 р. у справі № 922/785/16

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків

до ФОП ОСОБА_3, м. Харків

про стягнення 44093,39 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 44093,39 грн., в тому числі 40127,62 грн. заборгованості по укладеному між сторонами тимчасовому договору про постачання теплової енергії від 01.01.2004 р. № 757 за період з жовтня 2014 р. по січень 2016 р. та нарахованих на неї 2733,10 грн. пені, 573,57 грн. -3% річних та 659,10 інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 31 травня 2016 року у справі № 922/785/16 (суддя Присяжнюк О.О.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" подало на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на безпідставність висновку господарського суду першої інстанції про відсутність між сторонами договірних зобовязань з поставки теплової енергії протягом спірного періоду з жовтня 2014 р. по січень 2016 р. та застосування до спірних правовідносин ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України, оскільки тимчасовий договір про постачання теплової енергії від 01.01.2004 р. № 757 після закінчення його строку 31.12.2004 р. відповідно до пункту 10.4. Договору продовжувався на кожний рік у звязку з відсутністю заяв сторін про його припинення, а тому діє до 31.12.2016 р.

Позивач також вказує на безпідставність доводів господарського суду першої інстанції щодо недоведення направлення на адресу відповідача рахунків на сплату спожитої теплової енергії протягом 2015 року, оскільки факт направлення вищевказаних рахунків підтверджується фіскальними чеками: № 2345 від 02.06.2015 р.; від 19.11.2015 р.; від 19.02.2016 р. № 2583, з переліками поштових відправлень, які містяться у матеріалах справи. При цьому позивач зауважує, що в пункті 6.3. Договору сторони передбачили, що споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в додатку № 1 до Договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду, а відповідно до пункті 6.7. Договору погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку безпосередньо від працівника підприємства або через 7 днів після відправлення його поштою.

Також, позивач зазначає на безпідставність висновків господарського суду першої інстанції, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами фактичного споживання теплової енергії відповідачем протягом спірного періоду з жовтня 2014 року по січень 2016 року, оскільки постачання позивачем теплової енергії на підставі тимчасового договору про постачання теплової енергії від 01.01.2004 р. № 757 до нежитлового приміщення за адресою: м. Харків, вул. Ак. Філіпова, 56, яке відповідач орендує за договором оренди від 17.06.2009 р. № 694 підтверджується сукупністю доказів, а саме:

Актом приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень від 17 червня 2009 року, в якому є коротка технічна характеристика зазначених приміщень, е зазначено, що приміщеннях першого поверху є освітлення, опалення, водопровід та каналізація;

Актами про включення та відключення опалення в будинку по вул. Академіка Філіпова,56, відповідно ї у нежитлових приміщеннях відповідача: акт № 172/1506 від 23.10.2014р; акт № 172/2333 від 14.04.2015р.; акт № 172/3359 від 18.10.2015 р.

При цьому позивач зазначає, що у вищезазначених актах на включення та відключення опалення додається перелік споживачів, що розташовані в житловому будинку, та підключені до єдиної системи опалення, а саме: СПД-ФО ОСОБА_3 (17200-1410).Даний акт та перелік підписані та скріплені печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та уповноваженим представником балансоутримувача будівлі. Акти включення-відключення до теплопостання за своїм змістом та формою є первинними обліковими документами, які фіксують факти здійснення господарської операції позивачем на користь відповідача з передачі теплової енергії та підписується уповноваженими особами КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувача будинку в момент фіксування господарської операції. Послуги з опалення позивач фактично надавав 2014-2015 р.р., 2015-2016 р.р. до житлового будинку по вул. Академіка Філіпова,56 в м. Харкові, а відповідно і у приміщення, які займає відповідач, тобто саме ці дати підписання актів підтверджує факт господарської операції, як і у позивача так і у відповідача. ОСОБА_4 України "Про теплопостачання", ані ОСОБА_4 України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, поставки холодної та гарячої води та водовідведення № 630, Нормами та вказівками з нормування витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на житлово-комунальні потреби в України КТМ 204 України 244-94 не передбачено підписання актів про включення-відключення центрального опалення з кожним споживачем окремо, а також включення в них даних про те, хто його споживав та в якій кількості.

Окрім наведеного позивач також зазначає про безпідставність посилання господарського суду першої інстанції на те, що відсутність систем опалення у приміщенні за адресою: м. Харків, вул. Ак. Філіпова, 56 підтверджується висновками спеціалістів, наданими в межах повноважень за наслідками обстеження даного нежитлового приміщення та технічним паспортом на нежитлове приміщення, в якому не значиться систем опалення, Оскільки, документи, що були надані відповідачем по справі містять суперечності та не можуть бути належними доказами, а саме:

1. В звіті "Про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкту" та в самому висновку експерта взагалі відсутня дата складання. Таким чином, неможливо встановити станом на який момент часу приміщення було в такому стані. Відповідно ці висновки є припущенням, не можуть розцінюватися судом як належні та допустимі докази та на них не може ґрунтуватися судове рішення.

2. Звіт "Про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта" був зроблений на підставі обстеження нежитлових приміщень підвалу № XXII-:- ХХУН, XXX, першого поверху 6-:-21 в літ "А-2", що розташовані за адресою: м. Харків, вулю Академіка Філіпова 56. Коли відповідно до договору оренди № 694 від 17.06.2009 р. СПД-ФО ОСОБА_3 були передані нежитлові приміщення першого поверху №№ 6,7,10,12-:-20, 20а,21,22 площею 206,2кв.м., підвальні приміщення №№ XXII, ХХХІН, ХХУ, XXVI, XXVII, XXX, XXXI площею 88,2кв.м. Тобто, в звіті "Про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта" не були зазаначепі всі об'єкти, що перебувають у користуванні відповідача, а значить не було проведено повне обстеження нежитлових приміщень.

3. Технічний паспорт виданий КП "Харківське МБТІ" на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок №56 по вул. Академіка Філіппова № 56438, як доказ в підтвердження відсутності системи опалення в нежитлових приміщеннях, від листопада 2004 р., коли згідно з актом приймання-передачі, датованого 17.06.2009р., зазначено, що нежитлові приміщення розташовані в житловому будинку. У приміщеннях першого поверху є освітлення, опалення, водопровід та каналізація.

З фототаблиці, яка була надана разом зі Звітом "Про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта" взагалі незрозуміло, які це приміщення та за якою адресою вони знаходяться та не вбачається, станом на яку дату його було складено.

Таким чином, належних доказів про відключення спірного приміщення від системи централізованого опалення з дотриманням норм чинного законодавства після 17.06.2009 р. (після отримання відповідачем приміщення в оренду) відповідач ані до суду, ані позивачу не надавав.

При цьому позивач наголошує, що КП «Харківські теплові мережі» поставило теплову енергію для потреб централізованого опалення в житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. Ак. Філіпова,56 в повному обсязі, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за фактично спожиту теплову енергію.

При цьому позивач зазначає, що відповідно до п.п.3.2.4. п.3.2. Договору від 01.01.2004 р. №757, одним з обов'язків споживача є додержання умов та порядку припинення подачі теплової енергії, які передбачені нормативними актами.

Відповідно до п.п.3.2.5 п.3.2. Договору від 01.01.2004р. №757, споживач зобов'язується письмово сповіщати Енергопостачальну організацію про зміну власного найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження, банківські реквізити тощо, а також про зміну користувачів приміщень та теплових мереж споживача не пізніше 5 днів з моменту настання зазначених подій.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 забороняється самовільне відключення від мереж централізованого опалення окремих квартир та приміщень в багатоповерхових житлових будинках, а передбачена можливість відключення від мереж централізованого опалення будинку в цілому.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 були внесені зміни в "Порядок відключення приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання", які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир в багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від опалення він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії (таку комісію створює орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води) з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом.

При позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення приміщень від внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. Відповідно до положень чинного законодавства, зокрема законодавства про ліцензування певних видів господарської діяльності, вказана організація повинна мати відповідну ліцензію на виготовлення проекту індивідуального опалення.

Відповідно до п.2.4.1. Порядку відключення разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються: проектні рішення щодо опалення місць загального користування у будинку; технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільних трубопроводів, стояків, заміна дросельних діафрагм, елеваторів, теплолічильників тощо, теплові навантаження місць загального користування; розрахункові теплові навантаження будинку; технічне рішення з перерахунку та заміни внутрішньо будинкових систем газо - та електропостачання.

З огляду на наведені норми, позивач стверджує, що єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який мас бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності затвердженого компетентним органом акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним. Така правова позиція також підтверджується рішеннями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справа № 6-44354св14 від 04.03.2015р., справа № 6-43434 св 14 від 20.05.2015р.

Позивач вказує, що в роз'ясненнях Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 14.11.2013 р. зазначено, що якщо при відключенні квартири, приміщення від централізованого теплопостачання не було дотримано вимог Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630 та Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від мереж централізованого теплопостачання, зазначені дії вважати самочинними. У цьому випадку нарахування плати за централізоване опалення є правомірним. Аналогічні роз'яснення дані Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 17.05.2016 р.

Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла та Акту про відключення, затвердженого відповідною комісією.

Відповідно до статті 1 ОСОБА_4 України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є - відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах спірного приміщення свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, як стверджує позивач, КП «Харківські теплові мережі» поставило теплову енергію для потреб централізованого опалення в житловий будинок по вул. Ак. Філіпова, 56 в повному обсязі, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги.

Проте, як стверджує позивач, відповідач не надав доказів, які б засвідчували факт відключення спірного приміщений від мереж центрального теплопостачання відповідно до встановленого Порядку та ненадання йому послуг з постачання тепла. Відповідачем не було надано жодних документів на підтвердження законного відключення від мереж централізованого опалення з дотриманням Порядку, передбаченого законодавством в нежитлових приміщеннях по вул. Академіка Філіпова 56, в м. Харкові.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.07.2016 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 01.08.2016 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 р. розгляд справи відкладено на 12.09.2016 р.

12.09.2016 р. відповідачем надано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що тимчасовий договір про постачання теплової енергії відповідачем не підписувався та на те, що з копії даного договору не вбачається ким саме було підписано спірний договір та додатки до нього.

Колегія суддів розглянувши вищезазначене клопотання, вважає за необхідне відмовити в її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає експертизу. Визначення поняття "судова експертиза " наводиться у ст.1 ОСОБА_4 України "Про судову експертизу": судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно з абз.2 п.2 ППВГСУ №4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В матеріалах справи, окрім численних судових рішень про стягнення з відповідача заборгованості за отримане тепло за попередні періоди, містяться також докази здійснення відповідачем добровільних платежів за договором, а саме банківські виписки (а.с. 149-156 т.2), які свідчать про те, що боржник був повністю усвідомлений про існування договору і добровільно здійснював за ним платежі.

Крім того, в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі, а тому у задоволенні даного клопотання відмовляє.

12.09.2016 р. відповідачем надані заперечення на апеляційну скаргу позивача.

В судовому засіданні 12.09.2016 р. колегією суддів оголошено про перерву у розгляді справи до 21.09.2016 р.

Відповідачем 21.09.2016 р. за вх. № 9543 надані пояснення в обгрунтування своїх заперечень.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 р. розгляд справи відкладено на 12.10.2016 р.

Позивачем 27.09.2016 р. надані додаткові пояснення в обгрунтування своєї позиції по справі.

10.10.2016 р. позивачем надав копію постанови ВГС України в обгрунтування своєї апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, фізична особа підприємець ОСОБА_3, на підставі договору оренди від 17.06.2009 р. № 694 набув право користування нежитловим приміщенням площею 294,4кв.м., розташованим за адресою: м. Харків, вул. Ак. Філліпова, 56. Термін дії наведеного договору встановлено до 17.04.2015 р.(т. 1 а.с. 29-32).

17 червня 2009 р. відповідно до акту приймання - передачі до орендного користування нежитлових приміщень Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської ради було передано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3В в орендне користування нежитлові приміщення загальною площею 294,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Ак. Філліпова, 56(т. 1 а.с. 32 на звороті).

01 січня 2004 р. між КП "Харківські теплові мережі" та ФОП ОСОБА_3 було укладено тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 757 ( а.с. 22-24,далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач (Енергопостачальна організація) зобовязався постачати відповідачеві (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п.2.1. Договору, а відповідач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 Договору.

У відповідності до п. 10.1 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2004 р.

Припинення дії Договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.10.3 Договору).

Відповідно до п. 10.4. Договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

У звязку із відсутністю заяв сторін про припинення дії Договору, він, після закінчення строку його дії 31.12.2004 р., відповідно до його п. 10.4 продовжувався кожного року, а тому діє до 31.12.2016 р.

Згідно з п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії проводиться за розрахунковим способом.

Порядок розрахунків визначено п.6 Договору.

Згідно з п. 6.1. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів.

За умовами п. 6.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки розрахунків.

Пунктом 6.3 Договору визначено, що Споживач за 3 дні до потачку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку № 1 до договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

В пункті 6.7 Договору передбачено, що погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку безпосередньо від працівника підприємства або через 7 днів після відправлення його поштою.

Згідно з умовами п.6.5. Договору споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін пять банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що останній виконав свої зобов'язання в повному обсязі, на підставі вищезазначеного Договору в період з жовтня 2014 року по січень 2016 р. здійснив відпуск теплової енергії у орендоване відповідачем приміщення за адресою: м. Харків, вул. Ак. Філіпова, 56 та направив на його адресу рахунки на оплату спожитої теплової енергії за вищевказаний період.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд першої інстанції послався на власні висновки щодо відсутності доказів укладання договору № 757 від 01.01.2004 р. відповідачем, відсутність доказів направлення відповідачу рахунків, відсутність вимоги в порядку ст. 530 ЦК України, а також на той факт, що позивачем не доведений факт отримання теплоносія, що виключає стягнення його вартості.

Пославшись на наведене, господарський суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач не надав належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, враховуючи відсутність у приміщенні систем опалення та облікових приладів, не вручення відповідачу відповідних рахунків, відсутність договірних зобовязань на 2014-2016 роки, тобто специфіку правовідносин у даному спорі, позовна заява КП Харківські теплові мережі є безпідставною, не обґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволенню.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступні мотиви.

Статтею 19 ОСОБА_4 України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У статті 24 ОСОБА_4 України Про теплопостачання закріплено основні обов'язки споживача теплової енергії, у тому числі своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п.п 4, 14 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов'язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Таким чином, діючим законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов'язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 ОСОБА_4 України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною шостою статті 19 ОСОБА_4 України Про теплопостачання передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З огляду на викладене, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У свою чергу відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30.10.2013 р.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що між сторонами існували саме договірні правовідносини з постачання теплової енергії, які виникли на підставі договору про постачання теплової енергії від 01.01.2004 р. № 757, який відповідно до його пункту 10.4. щороку продовжувався та діє до 31.12.2016 р.

Факт укладання такого договору підтверджується не тільки змістом і відповідними реквізитами самого договору, але й фактом добровільного виконання його відповідачем, шляхом перерахування грошових коштів за отримане тепло в 2004, 2005, 2006, 2009 роках (а.с. 149, ).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що судовими рішеннями у справах №№ 43/276-03, 50/162-04, 15/534-07, 08/269-09, 65/117-10, 5023/2096/11, 5023/2872/12, 922/3852/13, 922/3904/14 з відповідача багаторазово примусово стягувалася заборгованість за тепло, поставлене в попередніх періодах, що свідчить про те, що позивач не міг не знати, про укладений договір.

Оскільки на день вирішення спору відповідач не звернувся до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як такого, що укладений поза його волею, у колегії відсутні правові підстави для кваліфікації цього договору як нечинного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання Договору позивачем протягом спірного періоду з жовтня 2014 року по січень 2016 року до орендованого відповідачем приміщення за адресою, м. Харків, вул. Ак. Філіпова, 56 було поставлено теплову енергію вартістю 40 127,62 грн., яка розрахована у звязку з відсутністю приладів обліку у орендованому відповідачем приміщенні відповідно до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також господарсько-побутові потреби в Україні, які затверджені Держжитлокомунгоспом України 14.12.1993 р.

Зазначений факт підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи належних, допустимих і достовірних доказів, а саме:

- актом приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень від 17 червня 2009 року, в якому є коротка технічна характеристика зазначених приміщень, е зазначено, що приміщеннях першого поверху є освітлення, опалення, водопровід та каналізація;

- актами про включення та відключення опалення в будинку по вул. Академіка Філіпова,56, відповідно ї у нежитлових приміщеннях відповідача: акт № 172/1506 від 23.10.2014р; акт № 172/2333 від 14.04.2015р.; акт № 172/3359 від 18.10.2015 р.

При цьому, позивач зазначає, що у вищезазначених актах на включення та відключення опалення додається перелік споживачів, що розташовані в житловому будинку, та підключені до єдиної системи опалення, а саме: СПД-ФО ОСОБА_3 (17200-1410).Даний акт та перелік підписані та скріплені печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та уповноваженим представником балансоутримувача будівлі. Акти включення-відключення до теплопостання за своїм змістом та формою є відповідно до статті 1,9 ОСОБА_4 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року №168/704 є первинними обліковими документами, які фіксують факти здійснення господарської операції позивачем на користь відповідача з передачі теплової енергії та підписуються уповноваженими особами КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувача будинку в момент фіксування господарської операції.

Таким чином, наявними у матеріалах справи належними, допустимими і достовірними доказами підтверджується, що послуги з опалення були надані позивачем в 2014-2015 р.р., 2015-2016 р.р. до житлового будинку по вул. Академіка Філіпова,56 в м. Харкові, а відповідно і у приміщення, які займає відповідач, тобто саме ці дати підписання актів підтверджує факт господарської операції, як і у позивача так і у відповідача. ОСОБА_4 України "Про теплопостачання", ані ОСОБА_4 України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, поставки холодної та гарячої води та водовідведення № 630, Нормами та вказівками з нормування витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на житлово-комунальні потреби в України КТМ 204 України 244-94 не передбачено підписання актів про включення-відключення центрального опалення з кожним споживачем окремо, а також включення в них даних про те, хто його споживав та в якій кількості.

До того ж, у матеріалах справи відсутні складені в порядку пунктів 36 -39 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення акти про неналежне надання або ненадання послуг чи акти претензії.

Господарський суд першої інстанції безпідставно послався, що відсутність систем опалення у приміщенні за адресою м. Харків, вул. Ак. Філліпова, 56 підтверджується висновками спеціалістів, наданими в межах повноважень за наслідками обстеження даного нежитлового приміщення та технічним паспортом на нежитлове приміщення, в якому не значиться систем опалення, оскільки, документи, що були надані відповідачем по справі не можуть бути належними доказами.

Так, в звіті "Про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта" та в самому висновку експерта взагалі відсутня дата складання. Таким чином, неможливо встановити станом на який момент часу приміщення було в такому стані. Відповідно цей доказ не є достовірним, належним і допустимим.

Звіт "Про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта" був зроблений на підставі обстеження нежитлових приміщень підвалу № XXII-:- ХХУН, XXX, першого поверху 6-:-21 в літ "А-2", що розташовані за адресою: м. Харків, вулю Академіка Філіпова 56. Коли відповідно до договору оренди № 694 від 17.06.2009 р. СПД-ФО ОСОБА_3 були передані нежитлові приміщення першого поверху №№ 6,7,10,12-:-20, 20а,21,22 площею 206,2кв.м., підвальні приміщення №№ XXII, ХХХІН, ХХУ, XXVI, XXVII, XXX, XXXI площею 88,2кв.м. Тобто, в звіті "Про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта" не були зазначені всі об'єкти, що перебувають у користуванні відповідача, а тому він не складений на підставі повного обстеження нежитлових приміщень, тобто не є достовірним та належним доказом.

З фототаблиці, яка була надана разом зі Звітом "Про технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта" взагалі не вбачається відомостей щодо належності цих приміщень до певного будинку, втому числі за якою адресою вони знаходяться та не вбачається, станом на яку дату його було складено.

Натомість, як зазначалось вище, в акті приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень від 17 червня 2009 року є коротка технічна характеристика зазначених приміщень, зокрема, вказано на наявність освітлення, опалення, водопроводу та каналізації.

Технічний паспорт виданий КП "Харківське МБТІ" на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок №56 по вул. Академіка Філіппова № 56438, як доказ в підтвердження відсутності системи опалення в нежитлових приміщеннях, складено в листопаді 2004 р., в той час як згідно з актом приймання-передачі, датованого 17.06.2009р. в приміщеннях першого поверху є освітлення, опалення, водопровід та каналізація.

З наведеного документів вбачається наявність станом на 17.06.2009 р. в спірних приміщеннях системи централізованого опалення.

Також відповідачем надано копію технічного паспорту від жовтня 2013 р., з якого вбачається, що в колонці «опалення» в розділі інженерного обладнання зроблені виправлення, а саме замазані коректором відмітки про наявність опалення в спірному приміщенні. Вимога апеляційного суду про надання оригіналу зазначеного технічного паспорту відповідачем не виконана незважаючи на надання достатнього строку. Тому дана копія технічного паспорту не може бути допустимим доказом відсутності опалення в спірному приміщенні.

При цьому, колегія суддів погоджується з правовою позицією позивача, що відповідач незалежно від фактичного споживання отриманої по Договору теплової енергії або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги та в разі самовільного відключення від мереж централізованого опалення, така обставина відповідно до чинного законодавства не є підставою для звільнення від оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Відповідно до п.п.3.2.4. п.3.2. Договору від 01.01.2004 р. №757, одним з обов'язків споживача є додержання умов та порядку припинення подачі теплової енергії, які передбачені нормативними актами.

Відповідно до п.п.3.2.5 п.3.2. Договору від 01.01.2004р. №757, споживач зобов'язується письмово сповіщати Енергопостачальну організацію про зміну власного найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження, банківські реквізити тощо, а також про зміну користувачів приміщень та теплових мереж споживача не пізніше 5 днів з моменту настання зазначених подій.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 забороняється самовільне відключення від мереж централізованого опалення окремих квартир та приміщень в багатоповерхових житлових будинках, а передбачена можливість відключення від мереж централізованого опалення будинку в цілому.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 були внесені зміни в "Порядок відключення приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання", які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир в багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від опалення він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії (таку комісію створює орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води) з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом.

При позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення приміщень від внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення та постачання гарячої води виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. Відповідно до положень чинного законодавства, зокрема законодавства про ліцензування певних видів господарської діяльності, вказана організація повинна мати відповідну ліцензію на виготовлення проекту індивідуального опалення.

Відповідно до п.2.4.1. Порядку відключення разом з проектом індивідуального (автономного) теплопостачання надаються: проектні рішення щодо опалення місць загального користування у будинку; технічні рішення з розрахунками щодо реконструкції існуючої системи теплопостачання: перенесення транзитних стояків, їхня ізоляція, можливе перекладання розподільних трубопроводів, стояків, заміна дросельних діафрагм, елеваторів, теплолічильників тощо, теплові навантаження місць загального користування; розрахункові теплові навантаження будинку; технічне рішення з перерахунку та заміни внутрішньо будинкових систем газо - та електропостачання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який мас бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності затвердженого компетентним органом акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним. Така правова позиція також підтверджується рішеннями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справа № 6-44354св14 від 04.03.2015р., справа № 6-43434 св 14 від 20.05.2015р.

Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення орендованої відповідачем квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла та Акту про відключення, затвердженого відповідною комісією.

Відповідно до статті 1 ОСОБА_4 України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно пункту 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є - відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах спірного приміщення свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КП «Харківські теплові мережі"» поставило теплову енергію для потреб централізованого опалення в житловий будинок в повному обсязі, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов'язаний оплатити надані послуги.

Проте, відповідач не надав доказів, які б засвідчували факт відключення спірного приміщений від мереж центрального теплопостачання відповідно до встановленого Порядку та ненадання йому послуг з постачання тепла. Відповідачем не було надано жодних документів на підтвердження законного відключення від мереж централізованого опалення з дотриманням Порядку передбаченого законодавством в нежитлових приміщеннях по вул. Академіка Філіппова 56, в м. Харкові.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного суду України, які зазначені в постановах Верховного суду України від 11.11.2015 р. у справі № 6-1706цс15 , від 25.11.2015 р. у справі № 6-2290 цс15, від 11.11.2015 р. у справі № 6-1192цс15 (т. 2 а.с. 87-93).

Колегія суддів відхиляє доводи господарського суду першої інстанції щодо не доведення направлення на адресу відповідача рахунків на сплату спожитої теплової енергії протягом 2015 року, оскільки факт направлення рахунків за весь спірний період підтверджується відповідними копіями рахунків, фіскальними чеками з переліками поштових відправлень, які містяться у матеріалах справи ( т. 1 а.с. 10-21).

В пункті 6.3. Договору сторони передбачили, що споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку № 1 до Договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період з урахуванням залишкової суми(сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду, а відповідно до пункті 6.7. Договору погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку безпосередньо від працівника підприємства або через 7 днів після відправлення його поштою.

Тобто, відповідно до умов Договору, строк оплати одержаної теплової енергії в будь-якому разі настав на 7 день після направлення рахунків на належну адресу відповідача, а обсяг поставки вже визначено сторонами в додатку № 1 до Договору(т. 1 а.с. 25).

Відповідно до ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Факт одержання рахунку не є визначенням конкретного строку чи терміну в розумінні ст.252 ЦК України. Невручення рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України, оскільки не є обумовленою стороною обставиною щодо якої невідомо настане вона чи ні, та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України. Таким чином, наявність або відсутність факту вручення рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість поставленої позивачем теплоенергії.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові від 29.09.2009р. по справі № 37/405 (09/223).

Отже зі змісту наведених норм та умов Договору вбачається, що обовязок відповідача з оплати поставленої теплової енергії в тому числі настання строку його виконання не обумовлено фактом вручення йому рахунків, а невручення рахунків не є обставиною, яка свідчить про неможливість визначення обсягу теплоенергії, яка підлягає оплаті за Договором.

Оскільки строк оплати поставленої теплової енергії встановлено в пунктах 6.3., 6.7. Договору, господарський суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норму ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України, яка регулює питання виконання боржником зобовязання, строк якого не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання, згідно зі ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських правовідносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на наведені обставини та норми, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 44093,39 грн. боргу.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання. зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, як було наведено вище, відповідач не виконав свої договірні зобовязання з оплати вартості поставленої за Договором теплоенергії на суму грн. 44093,39 грн., строк якого настав, він є боржником по Договору, який прострочив виконання зазначеного грошового зобовязання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статей 1, 3 ОСОБА_4 України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Право позивача на стягнення з відповідача пені за порушення обовязку з оплати поставленої теплоенергії передбачено п. 7..2.3. Договору.

При цьому вказаним пунктом Договору, у відповідності до вимог 2 статті 343 Господарського кодексу України, статей 1, 3 ОСОБА_4 України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення платежу.

Нарахування позивачем пені за несвоєчасну оплату теплоенергії товару в сумі 2733, 10 грн. за періоди прострочення по кожній партії поставки, що наведені у розрахунку пені (т. 1 а.с. 43) відповідає вимогам 2 статті 343 Господарського кодексу України, статей 1,3 ОСОБА_4 України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України та умовам пункту 6.3. Договору, а тому вимоги про її стягнення є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором чи законом.

На підставі цієї статті позивачем на суму основної заборгованості правомірно нараховано до стягнення за наведені у розрахунку ціни позову 3% річних в сумі 573,57 грн. та 44093,39 грн. інфляційних втрат.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права, неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які він визнав встановленими, невідповідності викладених в рішенні висновків суду, обставинам справи, дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у звязку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 99, п. 2 ст. 103, п.1, 2, 3, 4 ч. 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу КП "Харківські теплові мережі" на рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2016 р. у справі № 922/785/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 31.05.2016 р. у справі № 922/785/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ( 61136, АДРЕСА_1, ідент. номер субєкта підприємницької діяльності НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська,11, ) 40127,62 грн. основного боргу, 2733,10 грн. пені, 573,57 грн. - 3% річних, 659,10 інфляційних втрат.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ( 61136, АДРЕСА_1, ідент. номер субєкта підприємницької діяльності НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська,11, ) 1378,00 грн. витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ( 61136, АДРЕСА_1, ідент. номер субєкта підприємницької діяльності НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська,11, ) 1515,80 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пушай В.І.