РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016Справа №910/12999/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд"
про визнання умов договору недійсними, розірвання договору та стягнення заборгованості

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 (дов. б/н від 27.04.2016 року)
від відповідача Чуба В.Д. (дов. б/н від 20.01.2016 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06 жовтня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" (надалі по тексту - відповідач) про визнання умов договору недійсними, розірвання договору та стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" в порушення умов Попереднього договору свої зобов'язання не виконало, торговий центр у встановлені договором строки не відкрило, внаслідок чого позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплаченого авансового внеску у розмірі 423 981,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12999/16 та призначено справу до розгляду на 11.08.2016 року.

11.08.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи. У поданому відзиві відповідач зазначив, що твердження позивача про порушення відповідачем умов попереднього договору є необгрунтованими, оскільки укладаючи попередній договір, сторони погодили, що всі домовленості сторін можуть виконуватись в рамках нового попереднього договору, якщо відкладальна обставина не настане. Крім того, відповідач зазначає, що попередній договір є таким, що повністю відповідає положенням законодавства України.

Суд, розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 року розгляд справи було відкладено на 08.09.2016 року, у зв'язку з неявкою відповідача, поданим клопотанням про відкладення розгляду справи та необхідністю подання додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні 08.09.2016 року представник позивача надав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане позивачем 08.09.2016 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Відповідно до статей 69, 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.09.2016 року винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи на 06.10.2016 року.

06.10.2016 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав письмові пояснення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 06.10.2016 року надав додаткові пояснення по суті спору, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 06.10.2016 року представник відповідача надав додаткові документи по справі та усні пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечував проти позову.

Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В. та зареєстрований в реєстрі за № 671 (далі по тексту - Попередній договір № 1).

Відповідно до пункту 2.1. Попереднього договору № 1 сторони зобов'язуються протягом 90 днів після настання відкладальної обставини, на умовах, передбачених в цьому Попередньому договорі, укласти Договір оренди. Договір оренди буде укладено на умовах та в редакції, вказаній в Додатку 1 до цього Договору.

Згідно пункту 1.14. Попереднього договору № 1 відкладальна обставина - настання в сукупності всіх наведених нижче обставин (умов):

-отримання орендодавцем Акту введення в експлуатацію, Сертифікату, Свідоцтва про право власності, інших документів щодо торгового центру та/або приміщення, які можуть бути необхідні для укладення Договору оренди із нотаріальним посвідченням відповідно до законодавства України;

-завершення орендарем робіт орендаря відповідно до вимог цього Договору та отримання орендодавцем письмового повідомлення від орендаря про це;

-направлення орендодавцем орендареві письмового повідомлення про готовність до укладення Договору оренди. В тому випадку, якщо орендодавець направив орендареві повідомлення про час, місце і дату укладення Договору оренди, таке повідомлення вважається також повідомленням про готовність орендодавця до укладення Договору оренди, якщо таке останнє повідомлення раніше не відправлялося орендодавцем. Орендодавець не має права безпідставно зволікати з направленням такого повідомлення орендареві, якщо всі інші умови виконані.

11.09.2014 року між сторонами укладено новий Попередній Договір (далі - Попередній договір № 2).

В подальшому між сторонами 16.09.2015 року укладено новий Попередній договір (далі - Попередній договір № 3).

Відповідно до пункту 1.3 Попереднього договору № 3 торговим центром є - багатофункціональний торгівельно-розважальний комплекс з паркінгом, що є складовою частиною проекту «Житлова та громадська забудова з автовокзалом, по території АДРЕСА_2», будівництво якого здійснюється на земельній ділянці відповідно до розробленої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт.

Пунктом 13.1 Попереднього договору № 3 встановлено, що впродовж строку, вказаного в додатку 2 (пункт 11), орендар зобов'язаний сплатити орендодавцеві на банківський рахунок, вказаний в цьому договорі, або банківський рахунок, зазначений у відповідному рахунку орендодавця (якщо орендодавець направить такий рахунок орендареві), платіж у якості попередньої оплати (авансу) в рахунок сплати орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної та маркетингової орендної плати) за договором оренди, сума якого вказана в додатку 2 (пункт 10).

Згідно з пунктом 13.2 Попереднього договору № 3 порядок зарахування авансового внеску в рахунок орендної плати передбачений положеннями договору оренди (додаток 1).

Пунктом 13.3 Попереднього договору № 3 сторони домовилися, що до моменту укладення договору оренди і повного виконання орендарем своїх обов'язків по цьому договору (не залежно від укладення договору оренди) сума авансового внеску є забезпеченням виконання орендарем його обов'язків по цьому попередньому договору.

Відповідно до пункту 13.6 Попереднього договору № 3 на момент укладення договору оренди авансовий внесок (його залишок) буде зараховано в рахунок авансового внеску за таким договором оренди.

Позивачем на виконання умов Попереднього договору було перераховано відповідачу 423 981,52 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання щодо сплати авансового внеску.

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що, на думку позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд", в порушення умов Попередніх договорів, свої зобов'язання не виконало, торговий центр у встановлені договором строки не відкрило, внаслідок чого позивач просить повернути сплачений авансовий внесок, визнати окремі умови договору недійсними та розірвати договір.

У поданому відзиві відповідач зазначив, що твердження позивача про порушення відповідачем умов попереднього договору є необгрунтованими, оскільки укладаючи попередній договір, сторони погодили, що всі домовленості сторін можуть виконуватись в рамках нового попереднього договору, якщо відкладальна обставина не настане. Крім того, відповідач зазначає, що попередній договір є таким, що повністю відповідає положенням законодавства України.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 5 статті 182 Господарського кодексу України відносини щодо укладення Попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Статтею 182 Господарського кодексу України визначено, що за попереднім договором суб'єкт господарювання зобов'язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина 1 статті 635 Цивільного кодексу України).

При цьому, зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частина 3 статті 635 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 статті 182 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.

Частиною 2 статті 635 Цивільного кодексу України встановлено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено Попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням наведених норм, проаналізувавши зміст Попереднього договору щодо укладення договору оренди від 16.09.2015 року, господарський суд встановив, що основний договір мав бути укладений між сторонами не пізніше 17.09.2016 року, оскільки частиною 1 статті 182 Господарського кодексу України передбачено зобов'язання сторін за попереднім договором укласти основний договір у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору.

Проте, на момент прийняття рішення у даній справі основний договір оренди між сторонами не укладено.

Враховуючи наведене, зобов'язання, встановлені Попереднім договором від 16.09.2015 року, в силу норм частини 4 статті 182 Господарського кодексу України та частини 3 статті 635 Цивільного кодексу України, є припиненими з 17.09.2016 року.

Розглянувши позовну вимогу про розірвання Попереднього договору від 16.09.2015 року, господарський суд не вбачає підстав для її задоволення за наступних підстав.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і в односторонньому порядку. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлено законом або безпосередньо в договорі. Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. А у випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, при цьому у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина 4 статті 188 Господарського кодексу України).

З аналізу змісту Попереднього договору від 16.09.2015 року випливає, що право припинити договір в односторонньому порядку надано лише орендодавцю (пункти 16.5-16.8 Попереднього договору № 3).

Розривати Попередній договір за ініціативою орендаря відповідно до умов цього договору можливо лише за згодою сторін чи у судовому порядку.

Доказів наявності заподіяння шкоди позивачу, внаслідок якої він позбавлений значною мірою того, на що він розраховував при укладенні Попереднього договору, як й істотної зміни обставин - позивачем суду не надано.

Крім того, варто зауважити, що розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто, зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Як зазначено вище, зобов'язання щодо укладення основного договору, встановлене Попереднім договором від 16.09.2015 року, в силу норм частини 4 статті 182 Господарського кодексу України та частини 3 статті 635 Цивільного кодексу України, є припиненим з 17.09.2016 року.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову про розірвання Попереднього договору від 16.09.2015 року наразі відсутні.

Крім того, приймаючи до уваги положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання окремих умов договору недійсними не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача сплаченого авансового внеску у розмірі 423 981,52 грн., то суд їх задовольняє, виходячи з наступного.

У відповідності до пункту 13.1. Попереднього договору № 3, орендар зобов'язаний був сплатити орендодавцеві платіж у якості Попередньої оплати (авансу) в рахунок сплати орендної плати (основної орендної плати, експлуатаційної орендної та маркетингової орендної плати) за договором оренди.

Як зазначалося вище, господарським судом встановлено, що позивачем належним чином виконано зобов'язання зі сплати авансового внеску шляхом перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 423 981,52 грн.

Враховуючи, що зобов'язання щодо укладення основного договору оренди між сторонами припинено з 17.09.2016 року, то платіж, передбачений пунктом 13.1. Попереднього договору, виконаний позивачем у якості Попередньої оплати (авансу) в рахунок сплати орендної плати за договором оренди, підлягає поверненню орендарю.

Дана обставина узгоджується з умовами пункту 13.5. Попереднього договору № 3, яким визначено, що у випадку припинення дії даного договору (розірвання або відмови) з вини Орендодавця, авансовий внесок (його залишок) підлягає поверненню орендарю протягом 30 (тридцяти) календарних днів від дати припинення Попереднього договору з вини орендодавця та отримання від орендаря письмового повідомлення про повернення авансового внеску. У випадку розірвання даного Договору з вини Орендаря, авансовий внесок залишається у Орендодавця.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що основний договір оренди не був укладений з вини відповідача, тому припинення зобов'язання за Попереднім договором відбулося з вини відповідача.

Враховуючи, що основний договір не укладено у зв'язку з невиконанням відповідачем покладених на нього Попереднім договором обов'язків, необхідних для укладення основного договору, вимоги позивача про стягнення з відповідача авансового внеску є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 423 981,52 грн.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполісжитлобуд" (01004, м. Київ, вулиця Червоноармійська/Басейна, будинок 1-3/2, літ."А", ідентифікаційний код 34615529) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03148, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 423 981 (чотириста двадцять три тисячі дев'ятсот вісімдесят одну) грн. 52 коп. авансу, 6 359 (шість тисяч триста п'ятдесят дев'ять) грн. 72 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.10.2016

Суддя С.В. Стасюк