ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 жовтня 2016 р. Справа № 902/709/16

за позовом:Білоцерківського національного аграрного університету (Площа Соборна, буд.8/1, м. Біла Церква, Київська область)

до:Публічного акціонерного товариства "Вінницягаз" (ОСОБА_1, АДРЕСА_1)

про стягнення 80 692,01 грн.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.,

Секретар судового засідання Кузьменко В.В.

Представники сторін:

позивача, ОСОБА_2, довіреність № 01-12/102 від 18.02.16, ;

позивача, ОСОБА_3, довіреність № 01-12/103 від 18.02.16, ;

відповідача, ОСОБА_4, довіреність № 50/16-Д від 01.02.16, ;

ВСТАНОВИВ :

30.01.2013 р. між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації " Вінницягаз " та Тульчинським технікумом ветеринарної медицини БНАУ був укладений договір № 2013/ТП-Б-Тц-180115 на постачання природного газу, згідно якого постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

16.01.2014 р. між публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації " Вінницягаз " та Тульчинським технікумом ветеринарної медицини БНАУ був укладений договір № 2014/ТП-Б-Тц-180115 на постачання природного газу, згідно якого постачальник протягом 2014 року здійснює споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

В подальшому до вказаного договору вносились зміни відповідно до укладених між сторонами додаткових угод.

Позивач просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Вінницягаз» зайво сплачені кошти за природний газ в сумі 80692 грн. 01 коп., посилаючись на те, що вказані договори не відповідають вимогам типового договору на купівлю-продаж природного газу, який затверджений постановою НКРЕ №813 від 13.07.2010 р.

В судовому засіданні представниками позивача позов підтримано. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу, зокрема, для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, яким є позивач, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний укласти договір на постачання природного газу за нерегулюваним тарифом. Проте, ПАТ «Вінницягаз» в порушення ст.ст. 179, 181, 187 ЦК України відмовляється від укладення такого договору.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що постановою НКРЕ №813 від 13.07.2010 р. затверджений граничний рівень ціни на природний газ для суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних(модульних) котелень, установлених на дахові та прибудинкових (виходячи з обсягу природного газу що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води) на рівні 1309.20 грн. за 1000 м. куб. з урахуванням податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що пунктом 1-1 постанови КМУ від 29.04.2006р. № 605 "Про деякі питання діяльності Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" встановлено граничні рівні цін на природний газ для суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води), з урахуванням податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на його транспортування, розподіл і постачання та витрат із зберігання за умови компенсації Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" з державного бюджету різниці в цінах на природний газ.

Таким чином, оплата за природний газ, що використовується для виробництва теплової енергії для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання гуртожитків, у яких проживає населення здійснюється за граничною ціною, встановленою категорії за умови надання бюджетною установою газопостачальному підприємству документів, що засвідчують реєстрацію жилих будинків як гуртожитків у виконавчому комітеті відповідної ради народних депутатів.

Ведення окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води, які стосуються населенням, що проживає у гуртожитках, даючи змогу визначити обсяги природного газу які використано для опалення та гарячого водопостачання гуртожитків, у яких проживає населення окремо від інших споруд бюджетної організації.

Дані вимоги підтверджуються роз'ясненнями НКРЕ № 7621/24/17-11 від 07.10.2011р., № 9188/24/17-11 від 07.12.2011р.

Відповідно до умов укладених між позивачем та відповідачем договорів на постачання та транспортування природного газу, посилання щодо розмежування приладового та бухгалтерського обліку окремо для технікуму та гуртожитку до початку 2014 року відсутні.

Обладнання технікуму окремим приладом обліку тепла і гарячої води було проведено в кінці 2013 р. В зв'язку з виходом з ладу лічильника, встановленого у приміщенні гуртожитку фактично робота з відокремленням приладів обліку гуртожитку від навчального корпусу відбулася з лютого 2014р.

Крім того, протягом 2013-2014 років позивач не надав жодних підтверджуючих документів, що засвідчують реєстрацію гуртожитків відповідно до вимог чинного законодавства. Протягом зазначеного періоду від позивача не надходило жодних звернень та документів, які були б підставою для зміни ціни на газ для побутових корпусів.

Також, в зазначений період від позивача не надходило жодних звернень та документів які були б підставою для зміни умов договору щодо розмежування ціни на газ для навчальних та побутових корпусів школи-інтернату. Жодних додаткових угод між позивачем та відповідачем з цього приводу не укладались.

Нарахування за спожитий природний газ позивачу проводилось по ціні встановленій Національною комісією регулювання електроенергетики України для відповідної категорії споживачів та викладених з відповідачем договорах.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Оплата за природний газ, що використовується для виробництва теплової енергії для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання гуртожитків, у яких проживає населення здійснюється за граничною ціною, встановленою категорії за умови надання бюджетною установою газопостачальному підприємству документів, що засвідчують реєстрацію жилих будинків як гуртожитків у виконавчому комітеті відповідної ради народних депутатів.

Ведення окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води, які стосуються населенням, що проживає у гуртожитках, даючи змогу визначити обсяги природного газу які використано для опалення та гарячого водопостачання гуртожитків, у яких проживає населення окремо від інших споруд бюджетної організації.

Дані вимоги підтверджуються роз'ясненнями НКРЕ № 7621/24/17-11 від 07.10.2011р., № 9188/24/17-11 від 07.12.2011р.

Відповідно до умов укладених між позивачем та відповідачем договорів на постачання та транспортування природного газу, посилання щодо розмежування приладового та бухгалтерського обліку окремо для технікуму та гуртожитку до початку 2014 року відсутні.

Обладнання технікуму окремим приладом обліку тепла і гарячої води було проведено в кінці 2013 р. В зв'язку з виходом з ладу лічильника, встановленого у приміщенні гуртожитку фактично робота з відокремленням приладів обліку гуртожитку від навчального корпусу відбулася з лютого 2014р.

Судом встановлено, що предметом договорів № 2013/ТП-Б-Тц-180115 та № 2014/ТП-Б-Тц-180115 є поставка відповідачем (як продавцем) у 2013-2014р. позивачу (як покупцю) природного газу на умовах зазначених договорів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що позивач у справі є споживачем, а відповідач - гарантованим постачальником природного газу за нерегульованим тарифом.

Відносини, які виникають між газопостачальними, газорозподільними, газотранспортними підприємствами та споживачами природного газу (крім населення), регулюються Правилами користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - НКРЕ) № 1181 від 13.09.2012 р., дія яких поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У той же час частиною 2 п. 1.5 Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1181 від 13.09.2012 р. передбачено, що інші гарантовані постачальники укладають з усіма споживачами та субспоживачами, для яких відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2012 року № 705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" ці постачальники визначені гарантованими, договір на постачання природного газу відповідно до вимог законодавства України.

Ч. 2 п. 1.5 вказаних Правил передбачено обов'язковість укладання договору гарантованого постачальника газу за нерегульованим тарифом із усіма споживачами відповідно до вимог законодавства.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Частиною 3 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно з ч. 4 ст. 181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у 20-ти денний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до частини 1 статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Пунктом 3 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1-3 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Перелік істотних та обов'язкових умов договору купівлі-продажу визначено у главі 54 ЦК України.

Так, однією з істотних умов договору купівлі-продажу є оплата товару (газу), зокрема і порядок оплати простроченої заборгованості за поставлений товар (п. 4.2 договору).

Отже, суд зазначає, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору у редакції, запропонованій позивачем.

Таким чином, позивач підписав акти-приймання передачі природного газу та оплатив спожитий газ за вказаними договорами, що підтверджує факт того, що позивачу було відомо про умови договорів купівлі-продажу природного газу з моменту їх укладання.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 17 жовтня 2016 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи