ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"06" жовтня 2016 р.Справа № 4/274-4691
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

розглянув скаргу №б/н від 26.07.2016 року ОСОБА_1 на бездіяльність Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби у справі №4/274-4691:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Насіння" вул. Клінічна, 25, м. Київ

до Приватного підприємця ОСОБА_1 вул. Дружби, 24, с.Чистилів, Тернопільський район, Тернопільська область

про стягнення 464903грн. 30коп. заборгованості

За участі представників сторін:

стягувача: провідний юрисконсульт ОСОБА_2, довіреність № б/н від 29.12.11 р.

боржника (скаржника): адвокат ОСОБА_3, договір про надання юридичних послуг № б/н від 12.07.16 р.;

органу ДВС: не з'явився

Суть справи:

27 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Тернопільської області зі скаргою №б/н від 26.07.2016 року на бездіяльність Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби.

Ухвалою господарського суду від 29 липня 2016 року розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 18.08.2016 р.

До початку судового засідання від скаржника надійшли письмові пояснення б/н від 18.08.2016 року, у яких він серед іншого зазначає, що положення п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за №512/5 не суперечать ст. 47, 60 ЗУ "Про виконавче провадження" і не забороняють органу ДВС зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

18.08.2016р. у засіданні представник Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби заявила клопотання про відкладення розгляду скарги для надання можливості подати витребувані судом письмові пояснення по суті.

01.09.2016р. до початку судового засідання від стягувача надійшли письмові пояснення 1-5/368 від 31.08.2016 року, які підтримані повноважним представником в судовому засіданні, згідно яких ТОВ"Торговий Дім "Насіння" вказує, що станом на 31.08.2016 р. на його розрахунковий рахунок коштів на виконання наказу суду не надходило, а постанову про повернення виконавчого документу від 27.04.2009 р. та сам наказ суду стягувач не отримував.

Представник скаржника в судовому засіданні 01.09.2016р. підтримав письмові пояснення (вх №15745 від 01.09.2016 р.) та зазначив, що скаржник звернувся до суду з даною скаргою в десятиденний термін з дня відмови органу ДВС у знятті арешту з майна. Разом з тим, скаржник зазначив, що рішення суду по справі 4/274-4691 не виконане.

Представник органу ДВС у судовому засіданні зазначив, що надати матеріали виконавчого провадження не має змоги, оскільки останні знищені у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Однак, зазначив, що відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на момент здійснення виконавчого провадження, арешт з майна міг бути знятий лише у випадку повного закінчення виконавчого провадження, а враховуючи, що рішення суду не було реально виконане, а тому не було підстав для зняття арешту з майна. Щодо майна, яке набувається боржником в подальшому, воно автоматично підпадає під арешт та автоматично обтяжується в майбутньому, а стягувач надалі може повторно пред'явити виконавчий документ до виконання.

В судовому засіданні 27.09.2016р. представник скаржника підтримав подані через канцелярію суду уточнення та обґрунтування скарги за вх. №16851 та, зокрема, зазначив, що державний виконавець в порушення Інструкції про проведення виконавчих дій від 27.04.2009 р. (в редакції, чинній станом на 27.04.2009 р.) не дотримався свого обов'язку щодо скасування арешту, накладеного на майно боржника від час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.04.2009 р.

У засіданні представник Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби доводи скаржника спростовує тим, що відповідно до ЗУ "Про виконавче провадження" однією із підстав для зняття арешту з майна боржника є закінчення виконавчого провадження у зв'язку з його виконанням, однак, виконавче провадження №7240496 не було закінчене, а було завершене у зв'язку з відсутністю майна у боржника, на підставі чого державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.04.2009 р.

06.10.2016р. в судовому засіданні представник стягувача зазначив, що оскільки наказ суду разом із постановою про повернення виконавчого документу на їх адресу не надходив, а тому стягувач має намір звернутися до суду із заявою про видачу виконавчого документу.

Орган ДВС участь представника в даному судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис його повноваженого представника на повідомленні про відкладення розгляду справи від 27.09.2016р.

У відповідності до статті 77 ГПК України, розгляд справи неодноразово відкладався та оголошувалась перерва (востаннє на 06.10.2016р)., для надання можливості сторонам подати витребувані судом документи та прийняти участь у її розгляді.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до статті 81-1 ГПК України не здійснювалась за відсутності відповідних клопотань представників сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Розглянувши скаргу №б/н від 27.07.2016 року ОСОБА_1 на бездіяльність Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби у справі №4/274-4691 та додані до неї матеріали, судом встановлено наступне:

- рішенням господарського суду Тернопільської області від 21.12.2007 року у справі №4/274-4691 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Насіння" задоволено та постановлено: стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 вул. Дружби, 24, с. Чистилів, Тернопільський район, Тернопільська область, ідент. код НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Насіння" вул. Клінічна, 25, м. Київ, ідент. код 30674952 377093 (триста сімдесят сім тисяч девяносто три) грн. 81 коп. основного боргу, 80804 (вісімдесят тисяч вісімсот чотири) грн. 85 коп. інфляційних втрат та 7004 (сім тисяч чотири) грн. 65 коп. 3% річних, 4649 (чотири тисячі шістсот сорок девять) грн. 03 коп. в повернення сплаченого державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2008 року апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 б/н від 18.01.2008 року задоволено частково та серед іншого постановлено: рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.12.2007 р. у справі №4/274-4691 змінити в частині розміру стягнутих інфляційних витрат і викласти в наступній редакції: Стягнути з Фізичної особи Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Насіння 38 817,26 грн. інфляційних втрат. В стягненні решти суми інфляційних витрат відмовити. В решті рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

21.04.2008 року в порядку ст.116 ГПК України на виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 21.12.2007 року та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2008 року видано відповідний наказ.

В ст. 115 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як слідує з матеріалів скарги, 24.04.2008р. державним виконавцем ДВС Тернопільського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №7240496 з одночасним накладенням арешту на кошти боржника на підставі заяви стягувача ТзОВ "Торговий Дім "Насіння" №2304-1 від 23.04.2008р., про що внесено відповідні відомості в Єдиний державний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна (номер запису про обтяження 3148205).

27.04.2009р. головним державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" за відсутності належного йому майна. Пунктом 2 вказаної постанови доведено до відома стягувача, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 27.04.2012р.

Постанову обґрунтовано тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Оскільки строк предявлення наказу від 21.04.2008р. до виконання сплинув, відтак 08.06.2016р. боржник ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського РВ ДВС з заявою про зняття арештів, накладених у відповідності до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №7240496 від 24.04.2008р., у відповідь на яку орган ДВС листом №10474/03-41/05 від 16.06.2016р. повідомив заявника про можливість зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна у відповідності до ч. 5 ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження" лише за рішенням суду.

З огляду на викладене 27 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Тернопільської області зі скаргою №б/н від 26.07.2016 року на бездіяльність Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби, у якій просить визнати незаконною бездіяльність ВДВС Тернопільського РУЮ у виконавчому провадженні № 7240496 щодо зняття арешту накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №7240496 від 24.04.2008р. та зобовязати Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби вчинити дії щодо зняття арешту накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №7240496 від 24.04.2008р. Відділом Тернопільського РУЮ Тернопільської області на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 В обґрунтування поданої ним скарги скаржник посилається на ст.ст. 47, 50, 60 ЗУ "Про виконавче провадження" та п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за №512/5.

Проаналізувавши подані скаржником документи та підстави, наведені в обґрунтування заявленої ним скарги, заслухавши пояснення та доводи представника скаржника, господарський суд прийшов до висновку, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке:

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Дана норма кореспондується зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч.1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як свідчать матеріали справи, 27.04.2009р. державним виконавцем у відповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на момент винесення даної постанови від 14.04.2009р.) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки проведеною в ході здійснення виконавчих дій перевіркою майнового стану боржника ОСОБА_1 на підставі відповідей на запити у відповідні інстанції встановлено факт відсутності у боржника майна.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції від 14.04.2009р.) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 401 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Водночас, ст. 37 Закону закріплено вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження:

1) визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі;

6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення;

7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом;

8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що положення статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачають, зокрема, таку підставу для зняття арешту, накладеного на майно боржника, як повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, або на письмову вимогу стягувача, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", як зазначено в постанові ВП № 7240496, що свідчить про відсутність підстав вважити бездіяльність Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби щодо обов'язкового зняття арешту з майна боржника виконавцем під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу такою, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Крім того, зняття арешту з майна у виконавчому провадженні, за яким виконання не здійснювалося, суперечить загальним засадам судочинства щодо обовязковості виконання судових рішень на всій території України, закріплених у ст. 124 Конституції України та ст.115 ГПК України. Як свідчать долучені до матеріалів даної скарги докази, а також надані в процесі розгляду скарги пояснення сторін, наказ від 21.04.2008р. у справі №4/274-4691 в ході вчинення виконавчий дій в межах виконавчого провадження №7240496 виконано не було, що в свою чергу не позбавляє стягувача можливості повторно предявити виконавчий документ до виконання.

Посилання скаржника в обґрунтування поданої ним скарги на положення статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент звернення зі скаргою) , якою передбачено зняття арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, судом оцінюються критично, оскільки також не передбачають обов'язку зняття такого арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у випадку, коли виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Водночас, враховуючи відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 №б/н від 26.07.2016 року на бездіяльність Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби щодо зняття арешту накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №7240496 від 24.04.2008р., відповідно його вимога про зобов'язання Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби вчинити дії щодо зняття арешту накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №7240496 від 24.04.2008р. Відділом Тернопільського РУЮ Тернопільської області на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, до задоволення також не підлягає.

До зазначених висновків суд прийшов з врахуванням приписів ст. 33 ГПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та ст. 34 ГПК України, якою встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги №б/н від 26.07.2016 року ОСОБА_1 на бездіяльність Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби по виконанню наказу господарського суду Тернопільської області за №4/274-4691 від 21.04.2008р. у межах виконавчого провадження №7240496 відмовити.

2. Ухвалу направити сторонам у справі та Тернопільському районному відділу державної виконавчої служби (м. Тернопіль, вул. Київська, 3а, 46016).

Суддя Н.М. Бурда