РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2016Справа №910/16527/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АЗІНКО»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН»
про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49645,48 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Нікітюк Є.О. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія АЗІНКО» (далі - позивач) заявлено позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49645,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору №49825/А добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) від 17.07.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2016 порушено провадження у справі №910/16527/16, розгляд справи призначено на 10.10.2016; витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України інформацію щодо полісу №АІ/3585346.

19.09.2016 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

07.10.2016 до відділу діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 10.10.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в засідання господарського суду не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Згідно зі ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.10.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.07.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія АЗІНКО» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено Договір №49825/А добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 22.07.2015 по 21.07.2016 (п. 4.1. договору).

Пунктом 3.5. договору сторони погодили, що при здійсненні страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку розмір страхового відшкодування розраховується страховиком без урахування зносу частин, вузлів і деталей застрахованого ТЗ, що підлягають заміні при ремонті, розрахованого згідно з нормами діючого законодавства України.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

12.01.2016 о 12 год. 10 хв. у м. Маріуполі відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по другорядній дорозі по пров. Трамвайний на нерегульованому перехресті з пр. Будівельників, не надав дорогу автомобілю марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого скоїв зіткнення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.01.2016 у справі №263/325/16-п (провадження №3/263/75/2016) встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п. 16.11. Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Як вбачається зі Звіту №07 про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 27.01.2016, складеного оцінювачем ОСОБА_5 (свідоцтво НОМЕР_3 від 25.09.1998 ФДМ України) вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу - легкового автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску, складає 50345,48 грн.

Власник застрахованого автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача з повідомленням (автокаско) про настання страхового випадку за договором страхування наземного транспорту (крім залізничного) від 13.01.2016, а також із заявою на отримання страхового відшкодування від 15.01.2016, в якій просив виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Алекс».

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Дана норма кореспондується з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Відповідно до норм чинного законодавства та з урахуванням умов Договору №49825/А добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) від 17.07.2015, позивач склав страховий акт №ИС-16-04 від 05.02.2016, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування у загальному розмірі 49645,48 грн.

На підставі складеного страхового акту №ИС-16-04 від 05.02.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АЗІНКО» сплатило суму страхового відшкодування в сумі 49645,48 грн. на рахунок СТО ТОВ «Компанія Алекс», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №276 від 25.02.2016.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом зокрема є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Отже, ПрАТ «Страхова компанія АЗІНКО» виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування (шляхом перерахування на СТО), отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП належить ОСОБА_3 та знаходився під його керуванням .

За приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як власником цього транспортного засобу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_3 уклав з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЕТАЛОН» Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АІ/3585346, строк дії якого встановлено з 25.04.2015 по 24.04.2016 і предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Позивач звертався до відповідача з заявами №СКА-324-16 від 23.03.2016, №СКА-577-16 від 24.05.2016 та претензією №СКА-780-16 від 12.07.2016, в яких просив відшкодувати 49645,48 грн.

Вказані заяви та претензія отримані ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» 04.04.2016, 30.05.2016 та 25.07.2016 відповідно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи. Втім, відповідач страхове відшкодування не виплатив.

Як передбачено в пункті 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АІ/3585346 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (49645,48 грн.), а також визначені полісом №АІ/3585346 розміри лімітів відповідальності та франшизи (500,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 49145,48 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати страхового відшкодування.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» (03057, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під'їзд; ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АЗІНКО» (04071, м. Київ, провулок Хорива, будинок 4, квартира 2; ідентифікаційний код 24646706) страхове відшкодування в сумі 49145 (сорок дев'ять тисяч сто сорок п'ять) грн. 48 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1364 (одна тисяча триста шістдесят чотири) грн. 12 коп.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.10.2016.

Суддя О.А. Грєхова