ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року Справа № 904/1414/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Кузнецова В.О., Білецької Л.М.

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: Куртмоллаєв А.Е. представник, довіреність №220/801/д від 30.12.2015 р.;

відповідач: ОСОБА_2 паспорт серії НОМЕР_1 від 21.05.1998р.,

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2016 року у справі №904/1414/16

за позовом Міністерства оборони України, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , м. Кривий Ріг

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 57 394,10 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2016 року у справі №904/1414/16 (суддя Ліпинський О.В.) в задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не надав доказів наявності в нього відповідного дозволу, а саме ліцензії МВС України на придбання зброї, що виключає можливість виконання відповідачем свого зобов'язання в частині передачі зброї за договором про закупівлю за державні кошти № 247/1/15/69 від 15.10.2015 року.

Суд зазначив, що згідно п. 11.2. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України N 622 від 21 серпня 1998року, передача вогнепальної зброї і бойових припасів до неї, основних частин зброї, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв та патронів до них від однієї юридичної особи до іншої незалежно від підпорядкування здійснюється ними тільки за дозволами на придбання, які видає орган внутрішніх справ.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не надав оцінку тому факту, що відповідач частково виконав свої зобов'язання, але з порушенням передбачених договором строків. Також, на думку скаржника, судом не надано належної оцінки доводам відповідача щодо збереження у нього в сховищах товару і неможливість його поставки у зв'язку з ненаданням позивачем дозволу на придбання зброї.

Також апелянт посилається на необгрунтовану відмову суду в задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника позивача, розгляд справи за його відсутності, порушення процесуальних прав позивача щодо захисту своїх інтересів у судовому порядку.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення, позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача надав додаткові докази, які, на його думку, підтверджують неможливість отримання дозволу на придбання зброї, зокрема листи Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України, видані на запит позивача, щодо відсутності правового регулювання надання дозволів на придбання зброї позивачем.

З метою повного та всебічного розгляду справи, враховуючи відсутність представника позивача в судовому засіданні суду першої інстанції та неможливість подання ним доказів, колегією суддів додаткові докази прийняті до розгляду.

Відповідач у поясненнях на апеляційну скаргу спростовує доводи апелянта. Надав копію дозволу на придбання позивачем недопоставленої за договором 5 одиниць спортивної зброї та 3 500 патронів до неї, яка датована 26.05.2016 року.

Просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) було укладено договір про закупівлю за державні кошти № 247/1/15/69 від 15.10.15 року (а.с.9 - 16).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов'язується поставити замовникові з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації товару, що поставляється за річним планом закупівель Міністерства оборони України на 2015 рік, згідно з додатком №1, а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Згідно п. 1.2. договору визначено найменування товарів - зброя, боєприпаси та їхні частини (25.40.1), а саме: гвинтівки 6,0 мм., та 5,6 мм., пістолет 5,6 мм., патрони 6 мм., та 5,6 мм., кількість товарів - відповідно до специфікації.

Ціна договору становить 1 590 800,00 грн., у тому числі податок на додану вартості. Ціна за одиницю товарів - відповідно до специфікації. (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 5.1. договору, поставка товарів здійснюється силами і засобами постачальника протягом 45 календарних днів з дати укладення договору, але не пізніше 01.12.2015 року.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що продукція постачається до Центрального спортивного клубу Збройних Сил України.

Належним виконанням постачальником умов договору щодо постачання товару є підписаний сторонами акт приймання - передачі товару (п. 5.9 договору).

Згідно з п. 10.1 договору договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 року, в частині розрахунків - до повного виконання зобов'язань, а в частині гарантійних зобов'язань - до закінчення гарантійного терміну.

Відповідно до п. 11.1 договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань за договором у розмірі 5% від суми договору у формі банківської гарантії на суму 79 540,00 грн. (банківська гарантія від 12.10.2015 року №G1015/1713).

Судом встановлено, що сторонами підписано специфікацію товару до договору №247/1/15/69 від 15.10.2015 року, згідно з якою погоджено поставку товару: гвинтівка 6,0 мм „BLEIKER" модель 300 m Freigewehr Metallic, вартість 317 300,00 грн.; гвинтівка 5,6мм (.22) 22LR „BLEIKER" модель 300 m Challenger Metallic, вартістю 581500,00 грн.; пістолет 5,6 мм (.22) "PARDINI" SP1 RF, вартість 165 500,00 грн.; патрони 6 мм Nammo Lapua, 6mm, „Norma" ВК (Diamond Line), вартістю 316 500,00; патрони 5,6 mm (.22 LR) „RWS.22R-50" 210 000,00 грн. загальною вартістю 1 590 800,00 грн. з ПДВ (а.с.17-18)

Аналізуючи предмет договору, за порушення строку поставки якого позивач просив стягнути пеню та штраф відповідно до п.п.7.3 та 7.4 договору, суд дійшов правомірного висновку, що обумовлений сторонами в договорі товар має обмежену оборотоздатність.

Відповідно до приписів ст.ст. 177, 178 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об'єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об'єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Згідно з пунктом 9.3. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України N 622 від 21 серпня 1998 (далі Інструкція) визначено, що спортивна зброя (пістолети, револьвери, гвинтівки, гладкоствольні рушниці), бойові припаси до неї, основні частини зброї, купуються у суб'єктів господарювання, які мають відповідні (відповідну) ліцензії (ліцензію) МВС України, за дозволами на придбання, виданими органами внутрішніх справ.

Згідно п. 11.2. зазначеної Інструкції передача вогнепальної зброї і бойових припасів до неї, основних частин зброї, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв та патронів до них від однієї юридичної особи до іншої незалежно від підпорядкування здійснюється ними тільки за дозволами на придбання, які видає орган внутрішніх справ.

Позивач при розгляді апеляційної скарги не спростував висновок оскаржуваного рішення щодо відсутності у нього в період прострочення поставки товару відповідного дозволу органів внутрішніх справ на придбання зброї.

Його посилання на те, що відповідач частково виконав умови договору та поставив частину товару не є підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення штрафу та пені за порушення умов договору, оскільки є встановленим необхідність позивача отримати дозвіл, передбачений п.11.2 вищезгаданої інструкції.

Такий дозвіл за № НОМЕР_2 на придбання у ФОП ОСОБА_2 5 одиниць спортивної зброї та 35 000 шт. патронів до неї позивач отримав лише 26.05.2016 року, що спростовує доводи представника апелянта про відсутність нормативного регулювання даного питання.

Згідно з ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок оскаржуваного рішення про те, що невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо передачі товару, сталося внаслідок ненадання позивачем дозволу на придбання зброї, тобто в наслідок прострочення кредитора.

Зважаючи на те, що згідно приписів ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій за прострочення відповідачем строків поставки є безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апелянта про порушення процесуальних норм та розгляд судом першої інстанції справи за відсутності представника позивача, то вони також не приймаються колегією суддів з огляду на положення ст.77 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11року за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарcького процесуального кодексу України судами першої інстанції "

визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що за приписами ст.ст.33,34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Керуючись викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення постановлено у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, законне та обгрунтоване, а апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду 18.05.2016 року у справі №904/1414/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: В.О. Кузнецов

Підписано в повному обсязі 17.10.2016 року.