РІШЕННЯ

"26" вересня 2016 р.Справа №921/403/16-г/17

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: приватного підприємства "Південьдортех", смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області

до відповідача: дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Тернопіль

про cтягнення 1350219,37грн,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 0709 від 07.09.2016р. ;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №06-4/7 від 04.01.2016р.

В судовому засіданні представникам сторін розяснено їх права та обовязки у відповідності до приписів ст.ст.20, 22, 811 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Позивач - приватне підприємство "Південьдортех", смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області звернулося 07.07.2016р. (згідно відтиску штемпеля відділення поштового звязку на конверті) до господарського суду Тернопільської області з позовом до дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Тернопіль, про стягнення 1350219,37грн боргу за поставлений товар - дрібнозернистий асфальтобетон та надані послуги з перевезення асфальтобетону, з яких: 1063188,17грн боргу за послуги і товар надані філії "Заліщицька дорожня експлуатаційна дільниця" та 287031,20грн боргу за надані послуги та відпущений товар філії "Чортківський райавтодор" ДП "Тернопільський облавтодор".

Ухвалою господарського суду від 13 липня 2016 року порушено провадження у справі, витребувано від сторін додаткові документи, судове засідання призначено на 26.07.2016 р. з подальшим неодноразовим відкладенням, востаннє, на 26.09.2016р.

Також, згідно ухвали суду від 08.09.2016р. строк розгляду справи продовжувався на підставі статті 69 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи клопотання позивача, до 26.09.2016р.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ПП "Дорлідер", яке в подальшому було перейменоване у ПП "Південьдортех", в період з 24.07.2015р. по 19.08.2015р. поставило відповідачу асфальтобетон та надало послуги з перевезення даного товару на загальну суму 2950219,37грн, що підтверджено долученими до матеріалів справи видатковими накладними, актами прийому-передачі виконаних робіт з перевезення вантажу, а також податковими накладними. Відповідач, в свою чергу, виконав своє грошове зобовязання частково, сплативши 1600000грн, а тому на даний час за ним рахується заборгованість в сумі 1350219,37грн, яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Відповідач, згідно письмових заперечень на позов №06-3/1109 від 15.09.2016р. (вх.№16311 від 15.09.2016р.) та його уповноважений представник в судовому засіданні, позов не визнав, посилаючись на те, що в акті приймання-передачі асфальтобетону від 31.07.2015р. в графі постачальник проставлено дві печатки - двох різних юридичних осіб, що не дає змогу визначити хто насправді є постачальником товару. Вважає, що накладні, оформлені в період з 02.07.2015р. по 23.07.2015р., не мають відношення до даного спору, оскільки дата отримання товару не співпадає з датою доставки товару, у накладних немає посилань на рахунки, відтак обов'язок оплатити товар у відповідача не настав. Вказує, що договір №PDO-25 від 11.08.2015 р. з ПП "Південьдортех" укладений начальником філії "Чортківський райавтодор" ДП "Тернопільський облавтодор" без належних повноважень на його укладення, оскільки дочірнє підприємство не видавало довіреності керівнику філії на право укладення правочину від імені юридичної особи. Крім того, в процесі розгляду спору, відповідачем надано пояснення начальника філії "Чортківський райавтодор" ДП "Тернопільський облавтодор", згідно яких слідує, що Чортківський райавтодор товар отримував по факту його поставки без укладення договору в письмовій формі, а за усною домовленістю; договірні правовідносини щодо купівлі-продажу та поставки асфальтобетону мали оформлятися Заліщицькою дорожньою експлуатаційною дільницею.

Також, відповідач просив суд призначити у даній справі почеркознавчу експертизу на предмет справжності підпису директора ПП "Дорлідер" ОСОБА_3, оскільки у ДП "Тернопільський облавтодор" є сумніви щодо підписання первинних документів на відпуск товару (в т.ч. послуг) даною посадовою особою.

Дане клопотання відповідача судом відхилено за необґрунтованістю та безпідставністю (ухвала суду від 15.09.2016р.).

Розглянувши матеріали справи та додатково представлені документи, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 24 липня по 19 серпня 2015 року приватним підприємством "Дорлідер", як Постачальником, поставлено та відпущено, а дочірнім підприємством "Тернопільський облавтодор" публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", як Покупцем, отримано асфальтобетон та послуги з перевезення товару, а саме через філію "Заліщицька дорожня експлуатаційна дільниця" дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор", що підтверджується:

- видатковою накладною №000177 від 24.07.2015р. (через представника ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності №36 від 24.07.2015р.) та актом прийому-передачі від 31.07.2015р. (через начальника філії ОСОБА_5Б.) отримано дрібнозернистий асфальтобетон в кількості 1190,08тонн, загальною вартістю 1732766грн (з ПДВ);

- видатковою накладною №000185 від 04.08.2015р. (через представника ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності №38 від 04.08.2015р.) отримано дрібнозернистий асфальтобетон в кількості 386,1тонн, загальною вартістю 562164,68грн (з ПДВ);

- актом прийому-передачі (надання послуг) №000002 від 24.07.2015р. на загальну суму 282862,98грн (з ПДВ);

- актом прийому-передачі (надання послуг) №000004 від 04.08.2015р. перевезення асфальтобетону на загальну суму 85394,51грн (з ПДВ), всього на суму 2663188,17грн, а також через філію "Чортківський райавтодор" дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" згідно:

- видаткової накладної №000187 від 19.08.2015р. (через представника ОСОБА_6, що діяв на підставі довіреності №98 від 11.08.2015р.) відпущено дрібнозернистий асфальтобетон в кількості 163,1тонн, загальною вартістю 237474,90грн (з ПДВ);

- акту прийому-передачі (надання послуг) №000005 від 19.08.2015р. надано послуги з перевезення асфальтобетону на загальну суму 49556,30грн.

Всього на суму 287031,20грн.

Додатково факт відпуску та поставки асфальтобетону в зазначеній кількості підтверджено товарно-транспортними накладними №№1, 2, 3 від 02.07.2015р., №№4, 5, 6, 7 від 03.07.2015р., №№8, 9, 10, 11, 12 від 06.07.2015р., №№13, 14, 15, 16, 17 від 21.07.2015р., №17 від 21.07.2015р., №№18, 19, 20, 21, 22, 23, від 22.07.2015р., №№24, 25, 26, 27, 28, 29 від 23.07.2015р., №№30, 31, 32, 33, 34 від 24.07.2015р., №№35, 36, 37, 38 від 27.07.2015р., №№39, 40, 41 від 30.07.2015р., підписаними представниками обох сторін, скріпленими печатками юридичних осіб.

Таким чином, загальна вартість переданого відповідачу товару (дрібнозернистого асфальтобетону) становить 2532405,58грн, а вартість послуг по перевезенню вантажу 417813,79грн, всього на суму 2950219,37грн.

Господарські операції з відпуску та поставки товару по вказаних видаткових накладних та згідно актів прийому-передачі послуг з перевезення товару відображено як позивачем, так і відповідачем у податковій звітності, про що свідчать долучені до матеріалів справи податкові накладні №№11, 12 від 24.07.2015р., №№7, 8 від 19.08.2015р., №№4, 5 (з урахуванням розрахунку №1 від 31.08.2015р. коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №5) від 04.08.2015р.; податкові декларації з податку на додану вартість за липень та серпень 2015 року, подані платником ПДВ ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України".

З метою здійснення оплати фактично наданих послуг та вартості відпущеного товару ПП "Дорлідер" виставило відповідачу відповідні рахунки фактури: 24.07.2015р. рахунок-фактуру №PDO-000069 на суму 2015628,98грн; 041.08.2015р. рахунок-фактуру №PDO-000070 від 04.08.2016р. на суму 647559,19грн; 19.08.2015р. - рахунок-фактуру №PDO-000070/1 на суму 287031,20грн.

Долучений до матеріалів справи реєстр документів по банківському рахунку приватного підприємства "Дорлідер" №4, котрий відкритий в Одеському відділенні публічного акціонерного товариства "МарфінБанк" №12, свідчить, що відповідач у справі, зокрема, через філію "Заліщицька дорожня експлуатаційна дільниця", частково виконав свої грошові зобовязання в частині оплати вартості товару, на суму 1600000грн, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок ПП "Дорлідер": 12.10.2015р. 600000грн та 04.12.2015р. 1000000грн.

Отже, станом на час розгляду спору, загальна сума боргу відповідача становить 1350219,37грн (2950219,37-1600000), в тому числі за поставлений асфальтобетон та надані послуги з перевезення по філії "Заліщицька дорожня експлуатаційна дільниця" в сумі 1063188,17грн, по філії "Чортківський райавтодор" в сумі 287031,20грн.

Разом з тим, суд вважає, що цивільні правовідносини між сторонами виникли на підставі усної домовленості, адже ні позивач, ні відповідач не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження іншого, як-от: правочинів купівлі-продажу, поставки товару, перевезення, тощо. В процесі розгляду справи сторони не змогли надати суду оригінали договорів, котрі зазначені у видаткових накладних як підстава здійснення відповідної господарської операції. В свою чергу, позивач у позовній заяві обґрунтовуючи заявлені вимоги посилається на здійснення операції з відпуску товару та його перевезення, що регулюється нормами статей 712 та 692 ЦК України. Натомість, відповідач у своїх запереченнях №06-3/1109 від 15.09.2016р. вважає, що між сторонами відсутні договірні відносини; у рахунках, виставлених позивачем на оплату товарів та послуг, котрі отримано відповідачем, не вказано підстави здійснення відповідних господарських операцій, а тому погоджується, що поставка товару та послуги з перевезення надавалися на підставі усної домовленості.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся 27.01.2016р. (копії опису вкладення до цінного листа та фіскального чеку №6418 від 27.01.2016р. долучено до справи) до відповідача в порядку ст.530 ЦК України із вимогою без номеру від 25.01.2016р. погасити в семиденний термін заборгованість. Однак, відповідачем вимога залишена без відповіді та задоволення.

Такі дії послугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Поряд з цим, матеріалами справи, зокрема, п.п.4, 5 протоколу загальних зборів засновників (власників) №2/2016 від 11.03.2016р., спеціальними витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №№22088289, 22088271 від 11.07.2016р. підтверджено факт зміни позивачем найменування юридичної особи з "приватне підприємство "Дорлідер" (ідентифікаційний код 32863396) на "приватне підприємство "Південьдортех" (ідентифікаційний код 32863396).

На думку суду зміна найменування юридичної особи не є реорганізацією, оскільки організаційно-правова форма даної особи не змінювалася в даному випадку. Такі зміни тягнуть за собою лише необхідність проведення державної реєстрації змін до установчих документів.

Таким чином, суд не вбачає підстав вчиняти процесуальні дії, передбачені ст.25 ГПК України, щодо залучення (заміни) сторони у справі.

Оцінивши подані докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, виходячи з наступних міркувань.

За загальними положеннями цивільного законодавства зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Із змістом зазначеної норми кореспондуються і приписи статті 174 Господарського кодексу України.

За змістом ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами по справі виникли правовідносини з поставки та надання послуг, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами (накладними, товарно-транспортними накладними та актами прийому-передачі (надання послуг). Слід зазначити, що Закон не забороняє укладення правочинів у спрощений спосіб, без оформлення правочину в письмовій формі, що випливає з приписів ч.1 ст.181 Господарського кодексу України.

Так, правовідносини, що виникають з договору поставки регулюються нормами ст.712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України, в силу яких продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України). Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

Зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України).

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно з ст.ст.655, 691 ч.1 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

За даних обставин справи, враховуючи, що сторонами по справі не було укладено договору в письмовій формі, суд доходить висновку, що у відповідача виник обов'язок здійснити оплату вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 24.07.2015р. №PDO-000177 - 25.07.2015р., а за видатковою накладною від 04.08.2015р. №PDO-000185 - 05.08.2015р.

В свою чергу, правовідносини що випливають із договору про надання послуг регулюються главою 63 ЦК України.

Так, згідно ст.901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, правовідносини з надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань, одним з яких є правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Підписавши акти прийому-передачі робіт (послуг) №PDO-000002 від 24.07.2015р., №PDO-000004 від 04.08.2015р., № PDO-000005 від 19.08.2015р. сторони узгодили перелік, обсяг наданих послуг та їх вартість.

За нормами частини 1 статті 903 ЦК України у відповідача виникає обов'язок оплатити надану послугу, втім, підписуючи акти прийому-передачі послуг сторонами не узгоджено строків оплати їх вартості, адже сам по собі факт підписання ОСОБА_1 сторонами, свідчить лише про надання послуг Виконавцем та прийняття послуг Замовником.

Згідно статті 530 ЦК України, у випадку, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги.

Судом зясовано, що позивач звернувся 27.01.2016р. до відповідача з вимогою від 25.01.2016р. здійснити в семиденний термін оплату вартості наданих послуг на суму 1063188,17грн по філії Заліщицька ДЕД та 287031,20грн боргу по філії Чортківський райавтодор. Дану претензію відповідачем отримано 01.02.2016р.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін, визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання, з якою повязано його початок.

Таким чином, датою предявлення вимоги відповідачу про сплату боргу є 01.02.2016р., з якої слід відраховувати семиденний строк, що наданий законом для добровільного виконання грошового зобовязання, який закінчився в даному випадку 08.02.2016р. Тобто, починаючи з 09.02.2016р. боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобовязання.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем виконано грошові зобовязання лише на суму 1600000грн, а тому станом на дату розгляду справи за ним рахується борг в розмірі 1350219,37грн.

Докази, що підтверджують виконання відповідачем зобовязання щодо повної оплати наданих йому послуг та переданого товару учасниками судового процесу не надано, а в матеріалах справи такі відсутні.

Згідно ст.ст. 11, 16, 509 ЦК України та ст.ст. 1, 2 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Станом на день винесення рішення відповідач не сплатив 1 350 219,37грн боргу та не надав суду жодних належних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б його оплату.

За таких обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 350 219,37грн боргу за переданий згідно накладних товар та за надані послуги з перевезення асфальтобетону дрібнозернистого є переконливими та документально доведеними, такими, що ґрунтуються на законі, тому підлягають до задоволення.

Щодо заперечень відповідача з приводу відсутності доказів фактичного здійснення господарських операцій, за якими виник боргу, відсутність повноважень у керівників філій на оформлення правочинів з купівлі товару, замовлення таких послуг, їх прийняття, то суд дані твердження відхиляє за необґрунтованістю та недоведеністю, зважаючи на наступне.

Порядок документального оформлення господарських операцій та вимоги щодо складання документів регламентуються статтею 9 ("Первинні облікові документи та регістри бухгалтерського обліку") Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність Україні" та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р.

Відповідно до приписів пп.п.2.1, 2.2., 2.4 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи (для надання їм юридичної сили і доказовості) повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В матеріалах справи містяться видаткові накладні, акти прийому-передачі послуг, товарно-транспортні накладні, які відповідають усім вимогам, які ставляться до документів первинного бухгалтерського обліку, а також підписані сторонами без заперечень.

Окрім того, позивачем до справи долучено документи податкової звітності, які стосуються спірних господарських операцій, за якими у відповідача виник борг, а саме податкові накладні.

Відповідно до положень Податкового кодексу України дані податкові накладні формуються на підставі первинних бухгалтерських документів.

В Постанові Верховного Суду України від 17.11.2015р. вказано, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно листа Міністерства доходів і зборів України від 13.01.2014р. №448/6/99-99-19-04-02-15 "Щодо деяких питань оподаткування податком на додану вартість" відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, податкова накладна є одностороннім доказом здійснення господарської операції до того часу, поки контрагент у своїй податковій звітності також не відобразить інформацію про здійснення відповідної господарської операції.

На період здійснення господарських операцій з продажу та поставки асфальтобетону (2015 рік) діяв Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014р. №966, відповідно до якого відповідачем в липні та серпні 2015 року в розділі ІІ податкових декларацій з податку на додану вартість "Податковий кредит" у графі "дозволений податковий кредит" рядку з придбання товарів/послуг з податком на додану вартість відображено суми податкового кредиту в липні 2015р. - 895364, а в серпні 2015р. 607990. В додатках №5 до декларацій в розрізі контрагентів відповідачем в липні (рядок 88) та серпні (рядок 93) 2015 року відображено операції з придбання товарів та послуг з ПДВ, що відповідають сумі відповідних поставок товару та наданих послуг по перевезенню за спірними господарськими операціями з ТОВ "Дорлідер".

Доказів, які б свідчили про коригування податкових зобовязань за спірний період (липень-серпень 2015 року) зі сторони відповідача у матеріалах справи немає та сторонами таких не представлено на розгляд суду.

Отже, матеріали справи свідчать про фактичне здійснення відповідних господарських операцій по купівлі-продажу асфальтобетону та надання послуг з перевезення , між позивачем та відповідачем у спірний період, а подання ДП "Тернопільський облавтодор" податкових декларацій свідчить про наступне схвалення дій філій щодо прийняття товару по видаткових накладних та наданих товариством, по актах прийому передачі, послуг (ч.2 ст.241 ЦК України). Про схвалення відповідних дій керівників філій ДП свідчить також і факт здійснення часткової оплати вартості товару в розмірі 1 600 000 грн., що не заперечується відповідачем у справі.

Документів, які б спростовували наведене сторонами не надано, а матеріали справи таких не містять, як і доказів існування будь-яких заперечень з боку відповідача з приводу кількості, якості, асортименту поставленого товару, якості та повноти наданих послуг, а також того, що відповідач не прийняв відпущений позивачем товар та надані товариством послуги.

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача.

В судовому засіданні 26.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 1, 2, 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м.Тернопіль, вул.О.Кульчицької, 8, ідентифікаційний код 31995099) 1 350 219 (один мільйон триста пятдесят тисяч двісті дев'ятнадцять)грн 37коп. бору та 20253 (двадцять тисяч двісті пятдесят три)грн 30коп. в повернення сплаченого судового збору на користь приватного підприємства "Південьдортех" (смт.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області, вул.Радісна, 11, ідентифікаційний код 32863396).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено "03" жовтня 2016 року.

Суддя Н.О. Андрусик