ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2016 року Справа № 904/5261/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Джихур О.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Ковзикові В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, дов. № 2 від 16.05.2016р.

від відповідача: Григорішен Б.С., представник, дов. № б/н від 01.09.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова Фабрика" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2016р. у справі № 904/5261/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова Фабрика", м. Дніпропетровськ

про стягнення 32 359,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів, справу № 904/5261/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Антонік С.Г., суддів Чимбар Л.О., Джихур О.В.

Ухвалою суду від 05.10.2016р.даною колегією суддів справу № 904/5261/16 прийнято до свого провадження.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2016р. ( суддя Мілєва І.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Паперова Фабрика" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 32 357,12 грн., з яких: 29 887,23 грн. - основний борг, 896,62 грн. - пеня, 404,74 грн. - 3% річних, 1168,53 грн. - інфляційні втрати.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ "Паперова Фабрика" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 377,86 грн.

Рішення суду мотивовано відсутністю доказів належного виконання відповідачем зобов'язань по договору поставки № 14/11 від 14.11.2014 року, обґрунтованістю вимог позивача.

Зменшуючи суми пені та 3% річних, суд керувався помилкою в розрахунках.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 08.08.2016р. змінити, відмовивши в задоволені позову на суму основного боргу - 6039, 60 грн., 3% річних - 38, 90 грн., пені - 181,19 грн., надлишково сплачений судовий збір у розмірі 93, 90 грн. повернути позивачу.

В апеляційній скарзі заявник посилається на п.6.2 договору поставки та зазначає, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували факт отримання рахунку відповідачем ( а саме рахунок-фактура № СФ - 0000141 від 10.03.2016р. на суму 3891, 60 грн. та рахунок-фактуру № СФ-0000142 від 10.03.2016р. на суму 2148грн.), тому немає підстав для стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені по цим рахункам.

Відповідач в судовому засіданні підтримав доводи, що наведені в апеляційній скарзі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні вказали, що рахунки-фактури надавалися відповідачу разом з товаром та видатковими накладними на товар, згідно базових умов EXW (франко-завод). Окрім цього в самих видаткових накладних на поставку товару зазначені рахунки-фактури, які надавалися позивачем відповідачу разом з вказаними видатковими накладними. Будь-яких заяв від відповідача щодо відсутності будь-яких документів на надходило та ним не заявлялось. Не заявлялось про це і під час розгляду справи у суді першої інстанції. Вважають доводи апеляційної скарги не обґрунтованими. Просять рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

14.11.2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паперова Фабрика" (покупець) укладено договір поставки товару №14/11, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується систематично поставляти і передавати у власність покупцю визначений цим договором товар (надалі іменується "товар"), а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (п. 1.1. договору).

Найменування товару, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна, асортимент, номенклатура, а також строки поставки визначаються специфікацією (надалі іменується "специфікація"), що є додатком N 1 до цього договору (п. 1.2. договору).

Загальна договірна ціна товару за договором складається із суми всіх специфікацій та видаткових накладних до договору (п. 1.3. договору).

Згідно п.п.2.1., 2.3., 2.4. договору, поставка товару за цим договором здійснюється у строки зазначені у специфікації.

Базисні умови постачання - EXW поставка Україна, м. Дніпропетровськ (відповідно до правил "Інкотермс- 2000"). Сторони можуть узгоджувати інші умови постачання, про що вказується у специфікації. У цьому випадку умови постачання поширюються тільки на партії, передбачені цими специфікаціями .

Право власності на товар, а також усі зв'язані з ним ризики переходять від постачальника до покупця з моменту постачання товару. Моментом постачання вважається дата отримання товару, зазначена в накладній.

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2015 року. Строк дії договору вважається подовженим на кожен наступний календарний рік, якщо жодна з сторін за 20 днів до закінчення строку договору не заявить про його розірвання. Припинення терміну дії договору (навіть його дострокове розірвання) не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення своїх обов'язків за договором, які трапилися в період дії договору (п. 10.2. договору).

Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 33 500,03 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000381 від 06.11.2015р. на суму 265,08 грн. (а.с. 13); № РН-0000424 від 07.12.2015р. на суму 13 731,71 грн. (а.с. 16); № РН-0000401 від 18.11.2015р. на суму 1 324,98 грн. (а.с. 21); № РН-0000421 від 04.12.2015р. на суму 6 090,00 грн. (а.с. 23); № РН-0000413 від 24.11.2015р. на суму 2 444,34 грн. (а.с. 27); № РН-0000414 від 24.11.2015р. на суму 3 604,32 грн. (а.с. 30); № РН-0000099 від 21.03.2016р. на суму 3 891,60 грн. (а.с. 32); № РН-0000096 від 18.03.2016р. на суму 2 148,00 грн. (а.с. 34);

Відповідач, в порушення умов договору, за поставлений товар розрахувався частково.

Заборгованість, що утворилась у відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 29 887,23 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст..ст.525, 526 ЦК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст..712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк(строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Пунктом 6.2. Договору сторони погодили, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку, протягом 10 банківських днів з моменту отримання товару на підставі отриманого рахунку.

Заборгованість у сумі 29 887,23 грн. підтверджується матеріалами справи. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано. Суд правильно стягнув суму боргу.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України,учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В розділі «Відповідальність сторін за порушення договору» сторони встановили, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від неоплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше 3% від неоплаченої суми.

Позивач нарахував ( з урахуванням уточнення позовних вимог) та просить стягнути 899, 17 грн. пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував (з урахуванням уточнення позовних вимог) та просить стягнути 899, 17 грн. пені, 405,04 грн. 3% річних, та 1168, 53 грн. інфляційних нарахувань. Період нарахування з моменту прострочення по 21.06.2016р.

Інфляційні розраховані правильно. Їх розмір складає 1 168,53 грн.

Оскільки п.7.4. Договору сторони обмежили розмір пені - не більше 3% від неоплаченої суми, то суд правильно задовольнив в цій частині позовні вимоги частково на суму 896,62 грн.

Господарський суд, здійснивши перерахунок, правильно зазначив, що 3% річних підлягають частковому задоволенню у сумі 404,74 грн.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що у нього не виникло обов'язку, у зв'язку з відсутністю доказів отримання ним рахунків № СФ - 0000141 від 10.03.2016р. на суму 3891, 60 грн. та № СФ-0000142 від 10.03.2016р. на суму 2148грн., тому немає підстав для стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені по цим рахункам є безпідставним.

Сторони в договорі чітко визначили строк оплати - протягом 10 банківських днів з моменту отримання товару. Вартість товару зазначена у видаткових накладних, які підписані повноважною особою відповідача.

Крім того, в кожній видатковій накладній зазначено номер і дату рахунка-фактури.

Копії рахунків-фактур № СФ - 0000141 від 10.03.2016р. на суму 3891, 60 грн. та № СФ-0000142 від 10.03.2016р. на суму 2148грн. наявні в матеріалах справи.

З наведених підстав апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паперова Фабрика" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2016р. у справі № 904/5261/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 10.10.2016р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ Л.О.Чимбар

__________________ О.В.Джихур