ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р.Справа № 922/2723/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецпроект", м. Дергачі
до Приватного підприємства "Магніт +", м. Харків
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 97 від 26.08.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_1 (дов. № 01/06 від 06.09.2016 року); ОСОБА_3 (дов. вих. № 02/06 від 06.09.2016 року).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецпроект" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Приватного підприємства "Магніт +" (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 1 808 140,50 грн. (з яких: сума основного боргу у розмірі 1 047 027,96 грн., пеня у розмірі 449 487,50 грн., 3 % річних у розмірі 45 134,01 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 266 491,03 грн.) (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору № 2П від 01.12.2014 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Також позивачем надано до суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти у якому просить суд накласти арешт на грошові кошти (перелік рахунків визначений клопотанні) відповідача та майно, (перелік якого визначений у клопотанні) в межах розміру заявлених позовних вимог.

У межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 10.10.2016 року про виправлення описки в ухвалі суду від 27.09.2016 року виправлено описку в 3-му абзаці описової частини ухвали від 27.09.2016 року у справі № 922/2723/16 виклавши його у наступній редакції: "22.09.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. № 31448), в якій позивач, в порядку приписів ст. 22 ГПК України збільшує розмір заявлених позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача: суму основного боргу за договором № 2П від 01.12.2014 р. в розмірі 1 047 027,96 грн.; пеню в розмірі 449 487,50 грн.; 3 % річних в розмірі 45134,01 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 266 491,03 грн. - всього 1 808140,50 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору. Суд, дослідивши надану позивачем заяву вх. № 31448 про збільшення розміру позовних вимог, прийшов до висновку що вищезазначена заява не суперечить вимогам законодавства, приймає її до розгляду та подальший розгляд справи ведеться із їх урахуванням." та в 2-му пункті резолютивної частини частини ухвали суду від 27.09.2016 року у справі № 922/2723/16 виклавши його у наступній редакції: "2. Розгляд справи № 922/2723/16 відкласти на "10" жовтня 2016 р. о 10:30".

29.08.2016 рок відповідач через канцелярію суду надав відзив вх. № 28183 на позовну заяву у якому зазначає, що із поставкою за грудень 2014 року - січень 2015 року відповідач погоджується, щодо поставки за період з лютого - квітень 2015 року яку було передано позивачем та отримано відповідачем, відповідач не погоджується оскільки позивачем не зазначено ціни та вартості переданої продукції, до травня 2015 року рахунків-фактур на оплату продукції відповідач не отримував, актів про надання послуг не надано. Тому на думку відповідача, погодженою є приблизний рівень цін який встановлений у грудні 2014 року - січені 2015 року. Також наголошує що конкретна ціна між сторонами погоджена не була. Також не було укладено між сторонами ані специфікацій, ані протоколу погодження цін. За твердженнями відповідача позивач в односторонньому порядку встановив нову ціну договору. У зв'язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (т. 1, а.с. 122-125).

01.09.2016 року позивач через канцелярію суду надав пояснення щодо підписання актів здачі-приймання робіт (надання послуг) у яких зазначає, що під час кожного відвантаження партії товару за договором від 01.12.2014 року № 2П позивачем надавалися відповідачу: видаткова накладна, акт здачі - приймання робіт (надання послуг), рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна, податкова накладна. Під час здійснення відвантаження товару відповідач відмовився підписувати акти здачі-приймання робіт (надання послуг) без жодних зауважень та обґрунтувань. Також не було жодних зауважень щодо якості надання послуг або інших обґрунтувань відмови від підписання актів від відповідача не надходило. 01.06.2016 року позивачем було направлено відповідачу зазначені акти. Але відповідачем дані акти підписані не були.

19.09.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано письмові пояснення вх. № 30645 у яких відповідач зазначає, що укладений між позивачем та відповідачем договір є змішаним, а саме містить ознаки договору поставки та підряду. За твердженнями відповідача якщо сторонами не було підписано протоколу погодження ціни, то ціна щодо поставок окремих позицій асортименту є визначеною на рівні ціни, по якій поставлений товар було сплачено (т. 2, а.с. 1-5).

19.09.2016 року відповідач через канцелярію суду надав письмові пояснення вх. № 30774 у яких зазначає, що позивачем значно завищено ціну наданих послуг що суперечить вимогам законодавства. Також відповідач зазначає що невиконання грошового зобов'язання мало місце у зв'язку із ненаданням позивачем документів, передбачених договором із зазначенням кількості, виду та вартості послуг. Також заперечує проти наданих позивачем розрахунків пені, інфляційних втрат та 3 процентів річних. У зв'язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути із позивача на користь відповідача судові витрати за надання правової допомоги адвокатом (т. 2, а.с. 6-10).

19.09.2016 року позивач через канцелярію суду надав пояснення вх. № 30868 на відзив у яких зазначає, що твердження відповідача щодо відмови від підписання актів у зв'язку із незгодою ціни, про що відповідач повідомив позивача є хибним. Також зазначає, що від відповідача жодного акта щодо нестачі будь-яких товаросупровідних документів не надходило. За твердженнями позивача договором не передбачено обов'язку виконавця складання актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), але на виконання усної домовленості між сторонами зазначені акти були складені позивачем та надавалися під час відвантаження кожної товару. Відповідач не заперечує щодо отримання з кожною партією товару видаткових накладних, які в свою чергу, від також відмовився підписувати без жодних обґрунтувань. Позивач зазначає, що сторони досягли згоди щодо ціни у усному порядку і специфікація підписана так і не була. Також наголошує, що заборгованість відповідача виникла ще на підставі актів здачі-приймання робіт (надання послуг). які були підписані відповідачем. Відповідачем не було вчинено жодних дій для здійснення оплати виконаних робіт. За посиланням позивача, відповідачем було прийнято роботи, виконані позивачем у повному обсязі без жодних зауважень, а також частково сплачено вартість цих робіт, тобто договір сторонами виконувався, договір не може вважатися неукладеним, як зазначає представник відповідача. Щодо нарахування пені позивач зазначає що розрахунок пені було здійснено у межах одного року до дня пред'явлення позову із урахуванням вимог законодавства (т. 2, а.с. 46-55).

23.09.2016 року відповідач через канцелярію суду надав заяву вх. № 31508 про застосування строку позовної давності у якій просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення пені, оскільки за твердженнями відповідача останню послугу отримано 10.04.2015 року, строк оплати якої сплинув 10.05.2015 року. Річний строк позовної давності до вимог про стягнення пені починається з 11.05.2015 року та закінчується 11.05.2016 року. Позивач звернувся до суду 08.08.2016 року після спливу строку позовної давності (т. 2, а.с. 211-212).

27.09.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 31780 у якому зазначає, що для правильного вирішення спору просить суд долучити до матеріалів справи уточнений розрахунок пені за договором, який було здійснено окремо щодо кожної поставки за договором (т. 2, а.с. 225-242).

27.09.2016 року відповідач через канцелярію суду надав письмові пояснення вх. № 31781 у яких зазначає, що судові витрати розподіляються відповідно до вимог частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України. Також посилається на правову позицію викладену у рішенні конституційного суду України від 01.07.2013 року № 6-пр/2013. Обмежень щодо суми витрат на правову допомогу в господарський справах на законодавчому рівні не встановлено (т. 2, а.с. 243).

27.09.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 31824 про продовження строку розгляду справи відповідно до вимог статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

11.10.2016 року від Східної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області надійшло клопотання вх. № 33399 про долучення до матеріалів справи копій податкових накладних.

12.10.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 33695 про долучення документів до матеріалів справи.

12.10.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 33697 у якому просить суд для правильного вирішення спору долучити до матеріалів справи уточнений розрахунок пені за договором, який було здійснено окремо щодо кожної поставки за договором із урахуванням строків позовної давності та докази направлення стороні.

Присутній у судовому засіданні представник позивача надав пояснення щодо наданого уточнено розрахунку пені та просить суд стягнути із відповідача пеню у розмірі 329 810, 30 грн., а розрахунок на суму 536 547, 18 грн. залишити без розгляду.

Також позивач у судовому засіданні 12.10.2016 року заявив усне клопотання про залишення без розгляду заяви про забезпечення позову.

Присутні у судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позову заперечували та просили суд задовольнити клопотання про застосування строку позовної давності щодо стягнення із відповідача пені, щодо заявленого позивачем зменшення пені не заперечували. Усне клопотання позивача про залишення заяви про забезпечення позову залишили на розсуд суду.

Суд дослідивши наданий позивачем розрахунок суми пені від 12.10.2016 року приймає його до розгляду як зменшення суми пені. Оскільки він не суперечить вимогам законодавства та відносинам що виникли між сторонами та подальший розгляд справи ведеться із його урахуванням.

Суд дослідивши надану позивачем заяву вх. № 2723/16 від 12.08.2016 року про забезпечення позову та матеріали справи № 922/2723/16 прийшов до висновку, що заявлене у судовому засіданні 12.10.2016 року усне клопотання позивача про залишення вищезазначеної заяви без розгляду не суперечать вимогам чинного законодавства та відносинам що склалися між сторонами, а тому підлягає до задоволення.

Судом залишено без розгляду надану позивачем 12.08.2016 року заяву вх. № 2723/16 про забезпечення позову.

Судом задоволено усне клопотання позивача щодо залишення без розгляду наданого до суду розрахунку пені на суму 536 547, 18 грн.

Щодо заявленого 27.09.2016 року позивачем клопотання вх. № 31824 про продовження строку розгляду справи, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Суд дослідивши матеріали справи та надане позивачем клопотання про продовження строку розгляду справи прийшов до висновку про відмову у його задоволенні у звязку із необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно із частиною 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Так, наявні у матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 12.10.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

01.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецпроект" (далі-позивач, виконавець) та Приватним підприємством "Магніт +" (далі-відповідач, замовник) було укладено договір № 2П (т. 1, а.с. 20-23).

Відповідно до пункту 10.1. договору, сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2015 року.

Згідно пункту 1.1. договору, виконавець на умовах, викладених у розділах договору, зобовязується надати послуги з лакування та літографування листової жерсті, що надається замовником.

Пунктом 1.2. визначено, що замовник зобовязується прийняти товар та сплатити виконавцю його вартість.

Асортимент, кількість, технічні характеристики, ціна, загальна сума, строки поставки та оплати товару вказується у специфікаціях, які є невідємною частиною договору (пункт 3.1. договору).

Ціна на товар може змінюватись в залежності від конюнктури ринку та затверджується протоколом погодження договірної ціни, який є невідємною частиною договору. Кожне погодження ціни товару проводиться сторонами не пізніше, ніж за десять днів до її зміни (пункт 3.2. договору).

Пунктом 4.1. договору сторони погодили. Що поставка товару здійснюється на умовах EXW м. Павлоград, згідно INCOTERMS-2010. За взаємною згодою сторін можливі інші умови, які повинні бути зазначені в специфікаціях, які є невідємною частиною договору.

Факт передачі замовнику партії товару підтверджується видатковою накладною (пункт 4.7. договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору, оплата за поставлену партію товару проводиться на умовах товарного кредиту строком оплати 30 календарних днів з моменту передачі його замовнику. Строк оплати партії товару вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

На виконання умов договору позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 1 312 027, 96 грн. відповідно до актів здачі-приймання (надання послуг) а саме (т. 1, а.с. 26-39):

від 23.12.2014 року на суму 22 778, 34 грн.;

від 24.12.2014 року на суму 210 749,06 грн.;

від 24.12.2014 року на суму 113 947, 08 грн.;

від 30.01.2015 року на суму 21 874, 20 грн.;

від 09.02.2015 року на суму 33 937, 27 грн.;

від 16.02.2015 року № ОУ-0000021 на суму 73 324,72 грн.;

від 02.03.2015 року № ОУ-0000035 на суму 38 890,15 грн.;

від 04.03.2015 року № ОУ-0000038 на суму 82 579, 72 грн.;

від 04.03.2015 року № ОУ-0000036 на суму 28 892,22 грн.;

від 14.03.2015 року № ОУ-0000044 на суму 34 599,85 грн.;

від 24.03.2015 року № ОУ-0000050 на суму 168 873,06 грн.;

від 25.03.2015 року № ОУ-0000051 на суму 105 259, 63 грн.;

від 27.03.2015 року № ОУ-0000052 на суму 140 686, 99 грн.;

від 10.04.2015 року № ОУ-0000066 на суму 235 635, 67 грн.

Товарно - транспортними накладними, видатковими накладними, накладними на давальницьку сировину та довіреностями на отримання товару, а саме:

№ 361 від 23.12.2014 року;

№ 362 від 24.12.2014 року;

№ 363 від 24.12.2014 року;

№ 15 від 30.01.2015 року;

№ 25 від 09.02.2015 року;

№ 29 від 26.02.2015 року;

№ 43 від 02.03.2015 року;

№ 44 від 04.03.2015 року;

№ 46 від 04.03.2015 року;

№ 55 від 14.03.2015 року;

№ 61 від 24.03.2015 року;

№ 63 від 25.03.2015 року;

№ 67 від 27.03.2015 року;

№ 88 від 10.04.2015 року (т. 1, а.с. 40-80)

За твердженнями позивача були виставлені наступні рахунки-фактури (т. 1, а.с. 89-102):

№ 397 від 23.12.2014 року на суму 22 778, 34 грн.;

№ 399 від 24.12.2014 року на суму 210 749,06 грн.;

№ 400 від 24.12.2014 року на суму 113 947, 08 грн.;

№17 від 30.01.2015 року на суму 21 874, 20 грн.;

№ 25 від 09.02.2015 року на суму 33 937, 27 грн.;

№ 30 від 16.02.2015 року на суму 73 324,72 грн.;

№ 48 від 02.03.2015 року на суму 38 890,15 грн.;

№ 49 від 04.03.2015 року на суму 28 892,22 грн.;

№ 51 від 04.03.2015 року на суму 82 579, 72 грн.;

№ 62 від 14.03.2015 року на суму 34 599,85 грн.;

№ 73 від 24.03.2015 року на суму 168 873,06 грн.;

№ 74 від 25.03.2015 року на суму 105 259, 63 грн.;

№ 78 від 27.03.2015 року на суму 140 686, 99 грн.;

№ 99 від 10.04.2015 року на суму 235 635, 67 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату наданих послуг за договором, а саме сплативши суму у розмірі 265 000, 00 грн. відповідно до виписки банку (т. 1, а.с. 147-154), а саме за рахунком № 399 від 24.12.2014 року сплачено: - 09.02.2015 року на суму 37 221, 66 грн.; 16.02.2015 року на суму 20 000, 00 грн.; 24.02.2015 року на суму 30 000, 00 грн.; 03.03.2015 року на суму 30 000, 00 грн.; 16.03.2015 року на суму 40 000, 00 грн.; 25.03.2015 року на суму 35 000, 00 грн.; 10.04.2015 року на суму 18 527, 40 грн. та за частково за рахунком № 400 від 24.12.2014 року на суму 31 472, 60 грн.).

31.05.2016 року позивачем на адресу відповідача направлено грошову вимогу (т. 1. а.с. 103-107).

01.06.2016 року позивачем на адресу відповідача направлено лист щодо підписання актів здачі приймання робіт (надання послуг) у якому позивач зазначає, що станом на 31.05.2016 року виконавець добросовісно та у повному обсязі виконував умови договору. Товар було прийнято підприємством у повному обсязі, що підтверджує факт належного виконання його умов. Також зазначає що не усі документи були підписані замовником. Тому просить замовника підписати та повернути виконавцю зазначені у листі акти (т. 1, а.с. 107А-110).

Відповідачем вищезазначені вимоги позивача залишені без відповіді та задоволення що стало причиною звернення із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається із матеріалів справи укладений між позивачем та відповідачем договір є змішаним.

Відповідно до якого та в силу вимог статті 837 Цивільного кодексу України, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до приписів статей 837, 843, 845 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Як зазначав позивач в позовній заяві та під час розгляду справи, останній надав відповідачу (замовнику) передбачені умовами договору послуги з лакування та літографування листової жерсті, що надається замовником, однак відповідач зазначені послуги прийняв на суму що становить 1 047 027, 96 грн., але відмовляється оплачувати, що є неналежним виконанням ним своїх зобовязань по договору у звязку із чим за ним утворився борг.

У зв'язку із викладеним, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи № 922/2723/16 у матеріалах справи наявні наступні акти здачі-приймання (надання послуг) а саме (т. 1, а.с. 26-39):

від 23.12.2014 року на суму 22 778, 34 грн.;

від 24.12.2014 року на суму 210 749,06 грн.;

від 24.12.2014 року на суму 113 947, 08 грн.;

від 30.01.2015 року на суму 21 874, 20 грн.;

від 09.02.2015 року на суму 33 937, 27 грн. які прийняти та підписані уповноваженими представника стороні.

та акти здачі-приймання (надання послуг), а саме:

від 16.02.2015 року № ОУ-0000021 на суму 73 324,72 грн.;

від 02.03.2015 року № ОУ-0000035 на суму 38 890,15 грн.;

від 04.03.2015 року № ОУ-0000038 на суму 82 579, 72 грн.;

від 04.03.2015 року № ОУ-0000036 на суму 28 892,22 грн.;

від 14.03.2015 року № ОУ-0000044 на суму 34 599,85 грн.;

від 24.03.2015 року № ОУ-0000050 на суму 168 873,06 грн.;

від 25.03.2015 року № ОУ-0000051 на суму 105 259, 63 грн.;

від 27.03.2015 року № ОУ-0000052 на суму 140 686, 99 грн.;

від 10.04.2015 року № ОУ-0000066 на суму 235 635, 67 грн. які не підписані з боку відповідача.

Згідно з приписами статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові; якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі; замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Вищевказана правова позиція знайшла своє відображення у пункті 6 оглядового листа від 18.02.2013 року № 01-06/374/2013 Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України).

Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

За таких обставин господарський суд дійшов до висновку, що замовник на порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно відмовився від оплати наданих послуг (прийнятих робіт), своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), прийнявши роботи з лакування та літографування листової жерсті і отже він не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором підряду.

При цьому суд зазначає, що такої правової позиції дотримувався Вищий господарський суд України у постанові від 11.05.2012 року у справі №21/5005/14068/2011.

Також, як вбачається із матеріалів справи, 01.06.2016 року позивачем на адресу відповідача направлено лист щодо підписання актів здачі приймання робіт (надання послуг) у якому позивач зазначає, що станом на 31.05.2016 року виконавець добросовісно та у повному обсязі виконував умови договору. Товар було прийнято підприємством у повному обсязі, що підтверджує факт належного виконання його умов. Також зазначає що не усі документи були підписані замовником. Тому просить замовника підписати та повернути виконавцю зазначені у листі акти (т. 1, а.с. 107А-110).

Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 5.1. договору, оплата за поставлену партію товару проводиться на умовах товарного кредиту строком оплати 30 календарних днів з моменту передачі його замовнику.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд приймає до уваги, що відповідачем (замовником) при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання позивачем (виконавцем) прийнятих за договором зобов'язань з лакування та літографування листової жерсті, що надається замовником. В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним договору.

Також відповідачем не надано до суду доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно договору зобов'язань, не надано доказів відмови від цього товару та прийнято його у встановленому порядку, тому суд дійшов висновку, що свої зобов'язання позивач (виконавець) виконав у відповідності із умовами договору.

Оскільки відповідач з жодними зауваженнями чи претензіями до позивача не звертався, доказів протилежного суду не надав і, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов спірного договору, зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем робіт відповідно до пункту 2.1. договору, а саме: "оплата за поставлену партію товару проводиться на умовах товарного кредиту строком оплати 30 календарних днів з моменту передачі його замовнику." не виконав, у зв'язку із чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за отримані послуги з лакування та літографування листової жерсті у розмір 1 047 027, 96 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Щодо посилання відповідача на непогодження між сторонами ціни та не укладання ані специфікацій, ані протоколу погодження цін, а також встановлення позивачем в односторонньому порядку нової ціну договору, суд зазначає наступне.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи товарно - транспортних накладних (т. 1, а.с. 40-56) виконані позивачем роботи, були прийняті відповідачем у повному обсязі без будь-яких заперечень. Також вищезазначене підтверджується наданими відповідачем до суду податковими накладними (т. 3, а.с. 50-59) з яких вбачається, що зобов'язання за спірними актами здачі-приймання (надання послуг) занесені відповідачем до податкової звітності.

Тому суд не приймає вищезазначені посилання відповідача у зв'язку із необґрунтованістю та безпідставністю.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що на день розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем до суду не надано, позовні вимоги позивача щодо стягнення із відповідача суми основного боргу у розмірі 1 047 027, 96 грн. є правомірними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивачем заявлено до стягнення із відповідача 45 134, 01 грн. 3 - проценти річних, 266 491, 03 грн. інфляційні втрати та 329 810, 30 грн. (із урахуванням зменшення розміру пені) - пені.

Щодо стягнення із відповідача нарахованих позивачем 45 134, 01 грн. 3 - процентів річних за період який наведений у наданому до суду розрахунку (т. 2, а.с. 187-199), суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3 процентів річних у розмірі 45 134, 01 грн. грн. за зазначений позивачем період судом встановлено, що при здійсненні розрахунку позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахахування.

Суд здійснив власний розрахунок та встановив, що період за який підлягає стягненню 3 проценти річних становить:

- сума боргу 12 778, 34 грн. період з 25.12.2014 року по 09.02.2015 року;

- сума боргу 21 874, 20 грн. період з 02.03.2015 року по 31.08.2016 року ;

- сума боргу 210 749,06 грн. період з 25.01.2015 року по 09.02.2015 року, з 10.02.2015 року по 16.02.2015 року на суму боргу 173 527,40 грн., з 17.02.2015 року по 24.02.2015 року на суму боргу 153 527, 40 грн., з 25.02.2015 року по 03.03.2015 року на суму боргу 123 527,40 грн., з 04.03.2015 року по 16.03.2015 року на суму боргу 93 527, 40 грн., з 17.03.2015 року по 25.03.2015 року на суму боргу 53 527, 40 грн., з 25.03.2015 року по 10.04.2015 року на суму боргу 18 527, 40 грн.(з урахуванням часткових проплат у відповідності до рахунку №399 від24.12.2014 року );

- сума боргу 113 947, 08 грн. період з 25.01.2015 рок по 10.04.2015 року, з 11.04.2015 року по 21.09.2016 року на суму боргу 82 474,48 грн.(з урахуванням часткових проплат у відповідності до рахунку №400 від 24.12.2014 року );

- сума боргу 33 937, 27 грн. період з 12.03.2015 року по 21.09.2016 року ;

- сума боргу 13 324,72 грн. період з 19.03.2015 року по 21.09.2016 року ;

- сума боргу 38 890, 15 грн. період з 02.04.2015 року по 21.09.2016 року ;

- сума боргу28 892, 22 грн. період з 04.04.2015 року по 21.09.2016 року ;

- на суму боргу 82 579, 72 грн. період з 04.04.2015 року по 21.09.2016 року ;

- на суму боргу 34 599, 85 грн. період з 14.04.2015 року по 21.09.2016 року;

- на суму боргу 168 873, 06 грн. період з 24.04.2015 року по 21.09.2016 року;

- на суму боргу 105 259, 63 грн. період з 25.04.2015 року по 21.09.2016 року;

- на суму боргу 140 686, 99 грн. період з 28.04.2015 року по 21.09.2016 року;

- на суму боргу 235 635, 67 грн. період з 11.05.2015 року на 21.09.2016 року, тому суд приходить до висновку, що вищезазначені нарахування здійснено вірно, тому вони підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення із відповідача нарахованих позивачем 266 491, 03 грн. інфляційних втрат відповідно до наданого розрахунку (т. 2, а.с. 170-186), судом встановлено що вищезазначені нарахування здійснено невірно.

Відповідно до пункту 2.1. інформаційного листа ВГСУ 17.07.2012 року № 01-06/928/2012, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 266 491, 03 грн. (відповідно до розрахунку позивача т. 2, а.с. 170-186) за період:

- за період з 23.01.2015 року - 09.02.2015 року (на суму боргу 12 778,34 грн.) нараховано 396,13 грн.;

- за період з 23.01.2015 року по 31.01.2015 року (на суму боргу 210 749,06 грн.) нараховано 6 533,22 грн.; з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року (на суму боргу 210 749,06 грн.) нараховано 11 169,70 грн.; з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року (на суму боргу 132 474, 46 грн.) нараховано 13 247, 44 грн.; з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року (на суму боргу 82 474,46 грн.) нараховано 8 247, 44 грн.; з 01.05.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 82 474, 46 грн. ) нараховано 3 711, 35 грн.; з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 82 474, 46 грн. ) нараховано 4 123, 72 грн.(з урахуванням часткових проплат у відповідності до рахунку №399 від24.12.2014 року );

- за період з 02.03.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 21 874, 20 грн.) нараховано 6 999,74 грн.; з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 21 874, 20 грн.) нараховано 1 093,71 грн.

- за період з 12.03.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 33 937, 27 грн.) нараховано 10 859, 93 грн., з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 33 937, 27 грн.) нараховано 1 696, 79 грн.;

- за період з 19.03.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 73 324, 72 грн.) нараховано 23 463, 91 грн., з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 73 324, 72 грн.) нараховано 3 666,24 грн.;

- за період з 02.04.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 38 890, 15 грн._ нараховано 7 389, 13 грн. з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 38 890, 15 грн.) на раховано 1 944, 45 грн.;

- за період з 04.04.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 28 892, 22 грн.) нараховано 5489,52 грн., з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 28 892,22 грн.) нараховано 1 444,61 грн.;

- за період з 04.04.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 82 579,72 грн.) нараховано 15 690,15 грн., з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 82 579,72 грн.) нараховано 4 128,98 грн.;

- за період з 04.04.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 34 599,85 грн.) нараховано 6 573,97 грн., з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 34 599,85 грн.) нараховано 1 729,99 грн.;

- за період з 24.04.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 168 873,06 грн.) нараховано 32 085,88 грн., з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 168 873,06 грн.) нараховано 8 443,65 грн.;

- за період з 25.04.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 105 259,63 грн.) нараховано 19 999,33 грн., з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 105 259,63 грн.) нараховано 5 262, 98 грн.;

- за період з 27.04.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 140 686, 99 грн.) нараховано 26 730, 53 грн., з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 140 868, 99 грн.) нараховано 7 034,35 грн.;

- за період з 11.05.2015 року по 31.12.2015 року (на суму боргу 235 635,67 грн.) нараховано10 603,60 грн., з 01.01.2016 року по 31.08.2016 року (на суму боргу 235 635,67 грн.) нараховано 11 781,78 грн. судом встановлено, що такий розрахунок здійснено невірно, позивачем при здійсненні розрахунку здійснено помилку при визначенні суми боргу та періоду нарахування.

Суд здійснивши власний розрахунок суми інфляційних втрат у системі законодавство, встановлено що період та сума боргу інфляційних втрат становить:

- сума боргу 12 778, 34 грн. період з 25.12.2014 року по 09.02.2015 року;

- сума боргу 21 874, 20 грн. період з 02.03.2015 року по 31.08.2016 року ;

- сума боргу 210 749,06 грн. період з 25.01.2015 року по 09.02.2015 року, з 10.02.2015 року по 16.02.2015 року на суму боргу 173 527,40 грн., з 17.02.2015 року по 24.02.2015 року на суму боргу 153 527, 40 грн., з 25.02.2015 року по 03.03.2015 року на суму боргу 123 527,40 грн., з 04.03.2015 року по 16.03.2015 року на суму боргу 93 527, 40 грн., з 17.03.2015 року по 25.03.2015 року на суму боргу 53 527, 40 грн., з 25.03.2015 року по 10.04.2015 року на суму боргу 18 527, 40 грн.;

- сума боргу 113 947, 08 грн. період з 25.01.2015 рок по 10.04.2015 року, з 11.04.2015 року по 31.08.2016 року на суму боргу 82 474,48 грн.;

- сума боргу 33 937, 27 грн. період з 12.03.2015 року по 31.08.2016 року ;

- сума боргу 13 324,72 грн. період з 19.03.2015 року по 31.08.2016 року ;

- сума боргу 38 890, 15 грн. період з 02.04.2015 року по 31.08.2016 року ;

- сума боргу28 892, 22 грн. період з 04.04.2015 року по 31.08.2016 року ;

- на суму боргу 82 579, 72 грн. період з 04.04.2015 року по 31.08.2016 року ;

- на суму боргу 34 599, 85 грн. період з 14.04.2015 року по 31.08.2016 року;

- на суму боргу 168 873, 06 грн. період з 24.04.2015 року по 31.08.2016 року;

- на суму боргу 105 259, 63 грн. період з 25.04.2015 року по 31.08.2016 року;

- на суму боргу 140 686, 99 грн. період з 28.04.2015 року по 31.08.2016 року;

- на суму боргу 235 635, 67 грн. період з 11.05.2015 року на 31.08.2016 року

тому суд приходить до висновку що сума яка підлягає до стягнення становить 145 089,01 грн.

В решті нарахованих позивачем 121 402,02 грн. - інфляційних втрат відмовити.

Щодо стягнення із відповідача, нарахованих позивачем у відповідності до пункту 7.4. договору пені, позивачем заявлено до стягнення із відповідача - 329 810,30 грн., відповідно до наданого розрахунку а саме:

- за період з 08.08.2015 року по 27.08.2015 року (на суму боргу 82 474,46 грн.) нараховано 2 639, 18 грн.; з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року (на суму боргу 82 474,46 грн.) нараховано 3 463,93 грн.; з 25.09.2015 року по 24.01.2016 року (на суму боргу 82 474,46 грн.) нараховано 12 074,27 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 02.03.2016 року (на суму боргу 21 874, 20 грн.) нараховано 5 818, 56 грн.

- за період з 08.08.2015 року по 12.03.2016 року (на суму боргу 33 937, 27 грн.) нараховано 9 434,57 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 19.03.2016 року (на суму боргу 73 324, 72 грн.) нараховано 21 000,54 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 02.04.2016 року (на суму боргу 38 890, 15 грн._ нараховано 11 791, 51 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 04.04.2016 року (на суму боргу 28 892, 22 грн.) нараховано 8 829,46 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 04.04.2016 року (на суму боргу 82 579,72 грн.) нараховано 25 236,37 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 14.04.2016 року (на суму боргу 34 599,85 грн.) нараховано 10 988,93 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 24.04.2016 року (на суму боргу 168 873,06 грн.) нараховано 55 559,25 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 25.04.2016 року (на суму боргу 105 259,63 грн.) нараховано 34 735,72 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 27.04.2016 року (на суму боргу 140 686, 99 грн.) нараховано 46 708, 07 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 11.05.2016 року (на суму боргу 235 635,67 грн.) нараховано 81 529, 94 грн.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7.4. договору, за несвоєчасну оплату партії товару замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі пені процентів від вартості партії товару за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені за вищезазначений період у системі "законодавство" та із урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", судом встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно, а саме позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем нараховується пеня за останні шість місяців на суму заборгованості. Відповідно до норм діючого законодавства пеня нараховується з моменту прострочення грошового зобов'язання.

Судом здійснено власний розрахунок в системі законодавство та встановлено що період який підлягає до стягненню становить:

- за період з 17.03.2015 року по 25.03.2015 року на суму боргу 53 527, 40 грн., з 25.03.2015 року по 10.04.2015 року на суму боргу 18 527, 40 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 13.09.2015 року (на суму боргу 33 937, 27 грн.);

- за період з 08.08.2015 року по 20.09.2015 року (на суму боргу 73 324, 72 грн.);

- за період з 08.08.2015 року по 03.10.2015 року (на суму боргу 38 890, 15 грн.;

- за період з 08.08.2015 року по 05.10.2015 року (на суму боргу 28 892, 22 грн.);

- за період з 08.08.2015 року по 05.10.2015 року (на суму боргу 82 579,72 грн.);

- за період з 08.08.2015 року по 15.10.2015 року (на суму боргу 34 599,85 грн.);

- за період з 08.08.2015 року по 25.10.2015 року (на суму боргу 168 873,06 грн.);

- за період з 08.08.2015 року по 26.10.2015 року (на суму боргу 105 259,63 грн.);

- за період з 08.08.2015 року по 29.10.2015 року (на суму боргу 140 686, 99 грн.);

- за період з 08.08.2015 року по 12.11.2015 року (на суму боргу 235 635,67 грн.).

Щодо заявленої відповідачем заяви вх. № 31508 від 28.09.2016 року про застосування строку позовної давності до стягнення пені, суд зазначає наступне.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (частина 6 стаття 232 Господарського кодексу України)

За вимогами частини 2 статті 258 Цивільного кодексу при стягненні неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Також частиною 4 цієї статті зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В частина 5 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Обов'язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, передбачено статтею 230 господарського кодексу України.

Положеннями зазначеної статті передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як вбачається із умов: договору відповідач мав здійснювати розрахунки до:

- за актом здачі -приймання робіт (надання послуг) сума 21 874, 20 грн. до 02.03.2015 року.

За таких обставин, перебіг строку позовної давності щодо стягнення заявленої позивачем пені у розмірі 5 818,56 грн. розпочався з 25.07.2015 року та закінчився 25.07.2016 року.

З огляду на те, що позов подано до суду 12.08.2016 року (т. 1, а.с. 4-32), а позовна давність (один рік) щодо вищезазначених вимог спливає 27.07.2016 року та 20.05.2016 року, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення із відповідача суми пені поза межами строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача вх. № 31508 від 28.09.2016 року про застосування строку позовної давності до стягнення пені та про відмову в частині позову щодо стягнення із відповідача пені у розмірі 5 818, 56 грн., у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності у відповідності до статті 257 Цивільного кодексу України та поданням відповідачем до прийняття рішення у справі відповідної заяви щодо застосування строків позовної давності щодо вимог позивача про стягнення пені.

В решті заяви вх. № 31508 від 28.09.2016 року відповідача відмовити у зв'язку із необґрунтованістю та безпідставністю, а також неправильному тлумаченні норм законодавства та їх розумінні.

Тому пеня яка підлягає до стягнення за вищезазначений період становить суму у розмірі 102 057,79 грн. та підлягає до задоволення у повному обсязі.

В решті нарахованих 121 402, 02 грн. суми пені в задоволенні позову відмовити.

Щодо наданих відповідачем заперечень викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, суд заначає наступне.

Відповідно до пункту 6 оглядового листа від 18.02.2013 року № 01-06/374/2013 Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду" відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє замовника від обов'язку щодо їх оплати.

Тому вищевикладені заперечення відповідача не приймаються судом, є необґрунтованими та безпідставними та такими що спростовуються матеріалами справи та викладеними вище нормами, тому не приймається судом.

Щодо наданих 19.09.2016 року відповідачем письмових пояснень вх. № 30774 у яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути із позивача на користь відповідача судові витрати за надання правової допомоги адвокатом, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України , суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення суми боргу із відповідача, тому заявлене клопотання відповідача про стягнення із позивача суми судових витрат за надання правової допомоги адвокатом не обґрунтоване та не підлягає задоволенню.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із чим судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 20 089, 63 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Магніт+" (61075, м. Харків, вул. Механізаторів, б. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецпроект" (62303, Харківська обл., Дергачівський р-н., м. Дергачі, вул. 1 травня, 168, ) 1 339 308,77 грн. (з яких: 1 047 027, 96 грн. - сума основного боргу,102 057,79 грн. - пеня, 45 134, 01 грн. - 3 проценти річних та 145 089,01 грн. інфляційні втрати) та 20 089,63 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 227 752,51 грн. та інфляційних втрат у розмірі 121 402,02 грн. - у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 17.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_4