РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2016Справа №910/29721/15

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ побуту»

До Приватного акціонерного товариства "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут"

Про відновлення становища, яке існувало до порушення права, шляхом зменшення існуючої дебіторської заборгованості на суму проведеного перерахунку за тарифами

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Птуха Є.Л. - за довіреністю;

від відповідача: Крищук В.П. - за довіреністю,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київенерго» в особі структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут» про відновлення становища, яке існувало до порушення права, шляхом зменшення існуючої дебіторської заборгованості на суму проведеного перерахунку за тарифами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що для розрахунку вартості теплової енергії, що поставлялась відповідачем позивачу відповідно до умов договору №240357 на постачання теплової енергії від 28.02.2005, використовувались тарифи, встановлені: розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002, яке діяло в період з 01.07.2002 по 31.11.2006; розпорядженням КМДА № 643 від 30.05.2007, яке діяло в період з 01.12.2006 по 31.05.2009; розпорядженням КМДА № 520 від 29.04.2009, яке діяло в період з 01.06.2009 по 31.07.2009; розпорядженням КМДА № 981 від 31.08.2009, яке діяло в період з 01.08.2009 по 30.09.2009; розпорядженням КМДА №1192 від 15.10.2009, яке діяло в період з 01.10.2009 по 31.12.2009; розпорядженням КМДА №1333 від 30.11.2009, яке діяло в період з 01.01.2010 по 30.06.2010; розпорядженням КМДА № 392 від 31.07.2010, яке діяло в період з 01.07.2010 по 31.12.2010; в період між прийняттям розпорядження КМДА №1245 від 20.06.2002 та №643 від 30.05.2007, було прийнято розпорядження, щодо встановлення тарифів №1575 від 30.10.2006, №1786 від 15.12.2006 та №142 від 12.02.2007.

В подальшому, розпорядження №392 від 31.05.2010, №643 від 30.05.2007, №520 від 29.04.2009, №981 від 31.08.2009, №1192 від 15.10.2009, №1333 від 30.11.2009 були скасовані в судовому порядку з моменту їх прийняття, з огляду на те, що вони не були зареєстровані в органах юстиції, а розпорядження КМДА №1575 від 30.10.2006 (в тому числі в редакції розпорядження № 142 від 12.02.2007) також не було зареєстровано в органах юстиції.

Як зазначав позивач, в період з 01.12.2006 по 01.01.2011 відповідачем здійснювалось нарахування оплати за поставку теплової енергії за тарифами, встановленими нормативно-правовими актами, які визнані незаконними і не чинними з моменту їх прийняття, в зв'язку з чим , на думку позивача, штучно збільшено його заборгованість за теплову енергію.

На думку позивача, при визначенні вартості поставленої йому енергії слід застосовувати тарифи, встановлені останнім зареєстрованим в Київському міському управлінні юстиції, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 №1245 (зареєстрованим в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 за №46/429), яким встановлено тариф для позивача на виробництво теплової енергії для житлово-експлуатаційних організацій за 1 Гкал 65,30 грн з ПДВ.

В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд відновити становище, яке існувало до порушення права, шляхом зменшення існуючої дебіторської заборгованості позивача перед відповідачем по договору на постачання теплової енергії в гарячій воді №240357 від 28.03.2005 на суму проведеного перерахунку за період з 01.12.2006 по 01.01.2011 за тарифами, що затверджені Розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002 (зареєстроване В Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 за №46/429).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2015 у справі №910/29721/15 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 у справі №910/29721/15 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» залишена без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2015 - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2016 частково задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту", рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.08.2016 справу №910/29721/15 передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Ухвалою суду від 15.08.2016 суддя Спичак О.М. прийняв справу №910/29721/15 до свого провадження, розгляд справи призначив на 05.09.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.09.2016 надав письмові пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання 05.09.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 05.09.2016 розгляд справи відкладено на 19.09.2016.

16.09.2016 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю представника позивача з'явитись в дане судове засідання.

Судом розглянуто та задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 19.09.2016 розгляд справи відкладено на 03.10.2016.

Представник позивача 03.10.2016 через канцелярію суду подав письмові пояснення по справі, а в судовому засіданні надав усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.10.2016 надав усні пояснення, відповідно до яких проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що: жодним пунктом договору від 28.03.2005 №240357 та чинними нормативно-правовими актами в галузі теплопостачання не передбачено обов'язок відповідача здійснювати перерахунки у зв'язку із визнанням нечинними розпоряджень КМДА, що застосовувались ПАТ «Київенерго»; зміна тарифі не є зміною умов договору; Господарським судом міста Києва було прийнято рішення (від 09.07.2008 у справі №42/270, від 18.03.2011 у справі №1/56; від 02.07.2012 у справі №5011-19/6251-2912; від 15.01.2014 у справі №37/330), якими стягнуто з ТОВ «Світ побуту» заборгованість за договором 28.03.2005 №240357, зазначені рішення набрали законної сили та в частині стягнення основного боргу виконані позивачем частково.

В судовому засіданні 03.10.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2005 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» (споживач, позивач) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №240357, відповідно до п.п. якого постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачеві для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Відповідно до п.2.1 договору, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з умовами договору, постачальник, зокрема, зобов'язався безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1, щомісячно оформляти для споживача величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (табуляграму) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць), платіжну вимогу-доручення, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок, акт звірки розрахунків та податкові накладні (платнику податку) за кожною отриманою на свій розрахунковий рахунок сумою; корегування величини спожитої теплової енергії в разі непередбачених перерві в теплопостачанні житлового будинку (при наявності оформленого споживачем акта за підписом повноважного представника постачальника); проводити споживачеві відшкодування на технічне обслуговування внутрішньобудинкових теплових мереж за окремо укладеним договором; сповіщати споживача в 5-ти денний термін про зміну тарифів на теплову енергію, технічне обслуговування; на вимогу споживача надавати достовірну інформацію щодо методики розрахунків, режимів теплоспоживання тощо, яка стосується предмета договору; здійснювати перевірку роботи приладів обліку та стану теплоспоживального обладнання споживача не рідше одного разу на 6 місяців (п.п.2.2, 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.2.6).

Споживач, в свою чергу, зобов'язався, зокрема, дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку 2, щорічно в між опалювальний період проводити підготовку до опалювального сезону; протягом року проводити технічне обслуговування внутрішньобудинкових теплових мереж; забезпечувати своєчасне надходження коштів на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру КМДА від мешканців за споживу теплову енергію, своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями, прийняття всіх заходів (в т.ч. примусових) для стягнення коштів з боржників згідно з чинним законодавством України, безперешкодний цілодобовий доступ представників постачальника до тепловикористовуючих установок та приладів обліку споживача для виконанням ними службових обов'язків (п.п. 2.3, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.5),

Додатком 2 до договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими відповідачу Управлінням цінової політики КМДА, затвердженими розпорядженням КМДА № 2249 від 10.12.2004.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2005 (п.4.1), договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення (п.4.3).

Як вбачається з, наявних в матеріалах справи, облікових карток та актів приймання-передавання товарної продукції, розрахунок вартості відвантаження товарної продукції (теплової енергії/теплоносія) був здійснений за тарифами, які затверджені розпорядженнями КМДА №86 від 31.01.2007, №643 від 30.05.2007, №1780/1 від 25.12.2008, № 1792 від 30.12.2008, №127 та №128 від 05.02.2009, №519 та №520 від 29.04.2009, №758 від 30.06.2009, №981 від 31.08.2009, №1662 та №1663 від 27.11.2008, №1192 від 15.10.2009, №1333 від 30.11.2009, №328 від 30.04.2010, №328 від 30.04.2010, №392 від 31.05.2010.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.12.2010 у справі №2а-1888/10, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1333 від 30.11.2009 та №392 від 31.05.2010 визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття.

Крім того, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.09.2014 у справі №761/8760/14-а (провадження №2-а/761/220/2014), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) визнано незаконними і нечинними з моменту прийняття Розпорядження Київської міської державної адміністрації: № 640 від 30.05.2007 «Про погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води»; № 641 від 30.05.2007 «Про впорядкування розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та внесення змін до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.05.2000 № 748»; № 642 від 30.05.2007 «Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води»; № 643 від 30.05.2007 «Про затвердження тарифів на теплову енергію».

В зв'язку з чим, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить відновити становище, яке існувало до порушення права, шляхом зменшення існуючої дебіторської заборгованості товариства перед відповідачем за договором №240357 від 28.03.2005 на суму проведеного перерахунку за період з 01.12.2006 по 01.01.2011 за тарифами, що затверджені Розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002 (зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 за №46/429).

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначав про те, що: жодним пунктом договору від 28.03.2005 №240357 та чинними нормативно-правовими актами в галузі теплопостачання не передбачено обов'язок відповідача здійснювати перерахунки у зв'язку із визнанням нечинними розпоряджень КМДА, що застосовувались ПАТ «Київенерго»; зміна тарифі не є зміною умов договору; Господарським судом міста Києва було прийнято рішення (від 09.07.2008 у справі №42/270, від 18.03.2011 у справі №1/56; від 02.07.2012 у справі №5011-19/6251-2912; від 15.01.2014 у справі №37/330), якими стягнуто з ТОВ «Світ побуту» заборгованість за договором 28.03.2005 №240357, зазначені рішення набрали законної сили та в частині стягнення основного боргу виконані позивачем частково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

В свою чергу, тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено обов'язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з частинами 1 - 6 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб'єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з частинами 1 - 6 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб'єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

За змістом ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). При встановленні цін/тарифів на послуги, які виробляються суб'єктами природних монополій, діяльність яких регулюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до законодавства, повноваження органів місцевого самоврядування поширюються виключно на тариф (складову тарифу), який (яка) не підлягає встановленню цими національними комісіями. У разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, фінансуються за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету. Встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво без відповідного відшкодування не допускається і може бути оскаржено в суді. Центральні органи виконавчої влади, національні комісії, що здійснюють державне регулювання у відповідній сфері, несуть відповідальність за наслідки встановлення або регулювання цін/тарифів, що змінюються ними відповідно до їхніх повноважень. Встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво не допускається.

За змістом ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Як вбачається з, наявних в матеріалах справи, облікових карток за період з січня 2006 року по грудень 2010 року, актів приймання-передавання товарної продукції за період з червня 2008 року по грудень 2010 року, на виконання умов договору №240357 від 28.03.2005 відповідач здійснював поставку теплової енергії позивачу, розрахунок вартості якої був здійснений за тарифами, затвердженими розпорядженнями КМДА №86 від 31.01.2007, №643 від 30.05.2007, №1780/1 від 25.12.2008, № 1792 від 30.12.2008, №127 та №128 від 05.02.2009, №519 та №520 від 29.04.2009, №758 від 30.06.2009, №981 від 31.08.2009, №1662 та №1663 від 27.11.2008, №1192 від 15.10.2009, №1333 від 30.11.2009, №328 від 30.04.2010, №328 від 30.04.2010, №392 від 31.05.2010.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2008 у справі №42/270, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2008, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» на користь Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» стягнуто заборгованість за договором №240357 від 28.03.2005 за період з листопада 2005 року по квітень 2008 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2011 у справі №1/56, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» на користь Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» стягнуто заборгованість за договором №240357 від 28.03.2005 за період з 01.10.2009 по 01.12.2010.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2012 у справі №5011-19/6251-2012 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» стягнуто заборгованість за договором №240357 від 28.03.2005 за період з 01.12.2010 по 01.04.2012.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2014 у справі №37/330 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» стягнуто заборгованість за договором №240357 від 28.03.2005 за період з 01.11.2008 по 01.05.2009.

Зазначені рішення суду набрали законної сили та згідно, наданих позивачем, довідок про стан заборгованості підписаних керівником ДепРД Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в особі структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут»: станом на 01.05.2010 рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2008 №42/270 в частині стягнення основного боргу виконано у повному обсязі (заборгованість стягнуто за період з 2005 року по 01.05.2008); станом на 01.12.2011 рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2011 по справі №1/56 в частині стягнення основного боргу виконано у повному обсязі (заборгованість стягнуто за період з 01.10.2009 по 01.12.2010); станом на 01.05.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2012 по справі №5011-19/6257-2012 в частині стягнення основного боргу виконано в повному обсязі (заборгованість стягнуто за період з 01.12.2010 по 01.04.2012); станом на 01.12.2015 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 15.01.2014 по справі №37/330 надійшли грошові кошти в сумі 267 170,81 грн. (заборгованість стягнуто за період з 01.11.2008 по 01.05.2009).

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Case of Immobiliare Saffi v. Italy) (Заява N 22774/93) від 28.07.1999 право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. В рішенні від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Статтею 4-5 ГПК України передбачено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» на підставі статті 124 Конституції України, частини першої статті 4 5, частини першої статті 84 ГПК судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

З огляду на викладене, зазначені вище рішення Господарського суду міста Києва, якими з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» було стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» заборгованість за договором №240357 від 28.03.2005, які набрали законної сили в силу положень статті 124 Конституції України, ч.1 ст. 4 5, ч. 1 ст. 84, ч. 1 ст. 115 ГПК є обов'язковими до виконання на всій її території.

В свою чергу, визнання незаконними та нечинними з моменту прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1333 від 30.11.2009 та №392 від 31.05.2010 (постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.12.2010 у справі №2а-1888/10, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014); розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядження Київської міської державної адміністрації: № 640 від 30.05.2007; № 641 від 30.05.2007 від 19.05.2000 № 748; № 642 від 30.05.2007; № 643 від 30.05.2007 (постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.09.2014 у справі №761/8760/14-а (провадження №2-а/761/220/2014), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015) не є підставою для невиконання рішень суду, які набрали законної сили та є обов'язковими на всій території України, та повернення коштів, стягнутих на виконання рішень суду.

Крім того, розпорядження КМДА №1245 від 20.06.2002, згідно якого позивач просить провести перерахунок за період з 01.12.2006 по 01.01.2011, було визнано таким, що втратило чинність, на підставі розпорядження КМДА 18.04.2008 № 578, яке на даний час є чинним.

Відтак, враховуючи, що позивач просить здійснити перерахунок по договору №240357 від 28.03.2005 із застосуванням тарифів, що були встановлені саме розпорядженням КМДА від 20.06.2002 №1245, яке втратило чинність, суд дійшов висновку про безпідставність таких вимог, адже, посилаючись на порушення своїх прав внаслідок застосування відповідачем тарифів, визнаних в наступному не чинними, позивач вимагає відновлення своїх прав шляхом здійснення перерахунку із застосуванням тарифів, які також є не чинними.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ побуту» про відновлення становища, яке існувало до порушення права, шляхом зменшення існуючої дебіторської заборгованості позивача перед відповідачем по договору на постачання теплової енергії в гарячій воді №240357 від 28.03.2005 на суму проведеного перерахунку за період з 01.12.2006 по 01.01.2011 за тарифами, що затверджені Розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002 (зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 за №46/429) задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

10.10.2016.

Суддя Спичак О.М.