ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 926/1895/16

За позовом публічного акціонерного товариства " Дністровська ГАЕС "

до товариства з обмеженою відповідальністю" Новодністровський бетонно-розчинний завод"

про стягнення витрат на ремонт орендованого майна у сумі 210000 грн.

Cуддя М.І.Ніколаєв

представники:

від позивача ОСОБА_1, дов. від 31.05.2016 року

від відповідача ОСОБА_2, дов. від 07.09.2016 року

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Дністровська ГАЕС" звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Новодністровський бетонно-розчинний завод" про стягнення витрат на проведення ремонту орендованого майна в сумі 210000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору оренди майна № 184 від 01.11.2010 року позивач (ПАТ "Дністровська ГАЕС") надав, а відповідач (ТОВ "Новодністровський бетонно-розчинний завод") прийняв у тимчасове платне користування (оренду) базу "Бетонно-розчинного заводу" загальною площею 5641,83 грн., що знаходиться за адресою м. Новодністровськ, квартал 19, буд. 15. Проте, при проведенні аудиторської перевірки за період з 01.01.2012 року по 01.04.2016 року аудитором встановлено неправомірну сплату позивачем вартості ремонту конвеєра № 1 складу щебня на бетонно-розчинному заводі на суму 210000 грн.

Ухвалою суду від 11.07.2016 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 19.07.2016 року (суддя Скрипничук І.В.).

Ухвалами суду від 19.07.2016 року та 30.08.2016 року у звязку з неявкою відповідача розгляд справи відкладався.

У звязку з перебуванням судді Скрипничука І.В. у відрядженні справу в порядку повторного автоматизованого розподілу передано до провадження судді Ніколаєва М.І.

У судових засіданнях 08.09.2016 року та 27.09.2016 року оголошувались перерви.

Розглянувши подані документи, зясувавши фактичні обставини справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2010 року між сторонами укладено договір №14 оренди майна, на підставі якого відповідач (орендар) прийняв у володіння та користування обєкт оренди - базу «Бетонно-розчинного заводу», що підтверджується актом приймання-передачі від 01.11.2016 року.

Відповідно до п. 6.2.5 вищевказаного договору орендар взяв на себе зобовязання самостійно і за власний рахунок здійснювати поточний ремонт орендованого майна, протягом строку оренди, попередивши про це орендодавця за 5 календарних днів і отримавши письмову згоду на його проведення.

Орендар має право виключно за письмовою згодою орендодавця проводити перебудову, добудову, перепланування, модернізацію орендованого майна, а також проводити інше поліпшення орендованого майна. Витрати орендаря на проведення перебудов, добудов, перепланування, модернізацію орендованого майна, а також на інше його поліпшення проводяться за рахунок орендаря (п.6.6 договору №14).

Спір щодо сплати орендної плати чи невиконання відповідачем узятих на себе договірних зобовязань між сторонами відсутній.

28.11.2014 року відповідач у звязку з недопущенням пошкодження або знищення орендованого майна звернувся з листом до позивача про необхідність проведення капітального ремонту конвеєра №1,4,5,6,7,8 на бетонно-розчинному заводі.

Як встановлено судовим слуханням у відповідь на вищевказане звернення сторонами складено дефектний акт б/н, яким визначено перелік необхідних робіт з капітального ремонту конвеєра №1 складу щебня. Даний акт затверджено посадовою особою та скріплено печаткою позивача.

При цьому, згідно довідки позивача з моменту проведення у 2004 році реконструкції капітальний ремонт, перепланування, модернізація чи інше поліпшення конвеєра №1 складу щебня не проводилось.

В подальшому, 03.12.2014 року між сторонами укладено договір №96, згідно якого замовник (позивач по справі) доручив, а підрядник (відповідач) зобовязався виконати капітальний ремонт конвеєра №1 складу щебня.

Згідно п. 3.1 вартість виконаних робіт становить 210 000 грн.

Роботи з капітального ремонту конвеєра №1 складу щебня виконані відповідачем у повному обсязі та без зауважень позивача, що підтверджується Довідкою КБ-3 та Актом приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2016 року.

Вартість виконаних робіт в сумі 210 000 грн. сплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується банківською випискою та не заперечується представниками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи держава в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України володіє 87,40% у статутному капіталі позивача.

07.04.2016 року Заступник Міністра Міністерства енергетики та вугільної промисловості України видав наказ №229 про утворення аудиторської групи для здійснення позапланового внутрішнього аудиту ПАТ «Дністровська ГАЕС» та затвердження програми планового аудиту за період з 01.01.2014 року по 01.04.2016 року.

До складу аудиторської групи для здійснення планового внутрішнього аудиту ПАТ «Дністровська ГАЕС» включено працівників Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (додаток №1 до наказу від 07.04.2016 року).

В Звіті №11-16 Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства енергетики та вугільної промисловості України зазначено як рекомендацію позивачу (п.7 Звіту) забезпечити стягнення з орендаря (відповідача по даній справі) суми 510021,6 грн. з ПДВ на підставі ст.ст. 22,623 Цивільного кодексу України, в іншому випадку відшкодувати за рахунок осіб, винних у зайвих витратах коштів на підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України.

10.06.2016 року позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення коштів в сумі 210 000 грн., що були витрачені на ремонт конвеєра №1 на бетонно-розчинному заводі.

Дана претензія відхилена відповідачем з посиланням на те, що проведення капітального ремонту конвеєра не порушило умови укладеного договору оренди.

Відтак, предметом даного позову є вимога про стягнення витрат на проведення ремонту орендованого майна в сумі 210 000 грн.

У свою чергу, присутній у судовому засіданні представник позивача пояснив, що дані витрати є збитками, що завдані підприємству безпідставною сплатою коштів за проведений капітальний ремонт.

Відповідно до статуту (в редакції 2012 року) ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДНІСТРОВСЬКА ГАЕС» (далі - Товариство) є правонаступником всіх прав та зобовязань Відкритого акціонерного товариства Дністровська ГАЕС, створеного відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про створення відкритого акціонерного товариства «Дністровська гідроакумулююча електрична станція» від 15.05.1998 року № 674 та Установчого договору «Про створення та діяльність на території України відкритого акціонерного товариства «Дністровська ГАЕС» від 17.08.1998 року.

Питання проведення аудиту товариство регламентується п. 8.5.30 статуту товариства.

Зокрема, відповідно до п. 8.5.30.1 статуту річна фінансова звітність Товариства підлягає обов'язковій перевірці незалежним аудитором.

Згідно п. 8.5.30.5 статуту аудиторська перевірка діяльності Товариства також має бути проведена на вимогу акціонера (акціонерів), який є власником (власниками) більше 10 відсотків простих акцій Товариства. У такому разі акціонер (акціонери) самостійно укладає з визначеним ним аудитором (аудиторською фірмою) договір про проведення аудиторської перевірки фінансово-господарської діяльності Товариства, в якому зазначається обсяг перевірки. Витрати, пов'язані з проведенням перевірки, покладаються на акціонера (акціонерів), на вимогу якого проводилася перевірка. Загальні збори можуть ухвалити рішення про відшкодування витрат акціонера (акціонерів) на таку перевірку.

Товариство зобов'язане протягом 10 днів з дати отримання запиту акціонера (акціонерів) про таку перевірку забезпечити аудитору можливість проведення перевірки. У зазначений строк Виконавчий орган Товариства має надати акціонеру (акціонерам) відповідь з інформацією щодо дати початку аудиторської перевірки (п. 8.5.30.6 статуту).

Порядок проведення аудиторських перевірок діяльності Товариства встановлюється цим Статутом Товариства та чинним законодавством України (п. 8.5.30.8 статуту).

У свою чергу, позивачем не наведено з посиланням на конкретні пункти статуту ПАТ «Дністровська ГАЕС» чи норми чинного законодавства підстав проведення Міністерством енергетики та вугільної промисловості України внутрішнього аудиту, адже чинна редакція статуту такого права вищевказаному міністерству, як і будь-якому іншому акціонеру, не дає, так само як і не містить такого виду аудиту як плановий (позаплановий) внутрішній.

Також, позивач не доведено, що рекомендації непередбаченого статутом і проведеного Міністерством енергетики та вугільної промисловості України внутрішнього аудиту є обовязковими до виконання товариством і можуть мати певні юридичні наслідки для сторін.

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обовязки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Однак, фактично заявляючи вимогу про стягнення з відповідача збитків, позивач взагалі не довів факт заподіяння йому збитків в результаті порушення відповідачем його цивільного права, обмежившись лише посиланням на Звіт №11-16 Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно з ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі наданих позивачем доказів і пояснень, а також наявних у справі матеріалів судом не встановлено повний склад правопорушення, з яким закон пов'язує відшкодування збитків, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи (в даному випадку відповідача).

Відтак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено та підписано 06.10.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, передбаченого для оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя М.І. Ніколаєв