КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа№ 910/8547/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Докійчук Ю.К. - дов. б/н від 18.05.2016 р.

від відповідача Щур С.В. - дов. б/н від 10.10.2016 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізобуд-Трейд»

на рішення господарського суду міста Києва

від 25.07.2016 р. (суддя Босий В.П.)

у справі № 910/8547/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізобуд-Трейд»

(далі - ТОВ «Ізобуд-Трейд»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Круто дорого»

(далі - ТОВ «Круто дорого»)

про розірвання договору та стягнення 51 528, 93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2016 р. у справі № 910/8547/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, а відтак підлягає скасуванню. На думку апелянта, суд не з'ясував обставин невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, не врахував, що роботи не були належним чином виконані в передбачений договором строк. Надіслані 21.11.2015 р. файли не є належним виконанням робіт, оскільки сукупність даних та контенту не мають нічого спільного з результатом виконаних робіт, який мав бути досягнутий.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 910/8547/16 за апеляційною скаргою ТОВ «Ізобуд-Трейд» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та розгляд справи призначено на 11.10.2016 р.

11.10.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника позивача про призначення комп'ютерно-технічної експертизи файлів, яке апеляційним судом залишено без задоволення як необґрунтоване. Тим більше, що на пропозицію місцевого суду про призначення у справі судової експертизи з метою встановлення відповідності виконаних відповідачем за Договором робіт його умовам представник позивача заперечував тощо.

В судове засідання з'явилися представники сторін, представник позивача свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити за наведених в скарзі підстав, рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Ізобуд-Трейд» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Круто дорого» про розірвання договору та стягнення 51 528,93 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначало, що позивачем перераховано передоплату за договором про створення сайту №ІТ-09-005/15 від 02.09.2015 р., проте відповідачем зобов'язання з виконання робіт за договором належним чином не виконано, тому позивачем заявлено вимоги про розірвання договору, повернення суми передоплати в розмірі 37 360,00 грн., сплати неустойки за неналежне виконання зобов'язань в розмірі 3 736,00 грн., 3% річних в розмірі 432, 96 грн., а також стягнення упущеної вигоди в розмірі 10 000,00 грн.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак відмовив в задоволенні позову повністю.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин невиконання ТОВ «Круто дорого» своїх обов'язків з виконання робіт за Договором як станом на 21.11.2015 р., так і станом на час розгляду справи судом, в зв'язку з чим не знайшов підстав для повернення позивачу сплаченої суми авансу в розмірі 37 360,00 грн. Крім цього, враховуючи факт повноцінного функціонування веб-сайту, який є результатом виконаних відповідачем робіт за Договором, місцевий суд вважав недоведеним позивачем факт істотного порушення відповідачем умов Договору, за наявності якого приписи ст. 651 ЦК України пов'язують можливість його розірвання, відповідно відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині. З огляду на переписку сторін щодо перенесення термінів виконання зобов'язань за Договором в зв'язку із надходженням вказівок позивача як замовника, місцевий суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки за порушення строків виконання робіт. Оскільки позивачем не доведено складу цивільного правопорушення в діях відповідача, суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками місцевого суду.

Як встановлено матеріалами справи, 02.09.2015 р. між ТОВ «Ізобуд-Трейд» (позивач, клієнт за договором) та ТОВ «Круто дорого» (відповідач, веб-студія) було укладено договір про створення сайту №ІТ-09-005/15 (далі - Договір), за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого замовник доручив, а веб-студія прийняла на себе виконання наступних робіт: розробку програмного забезпечення, призначеного для оформлення у вигляді веб-сайту. Веб-студія зобов'язалась виконати виключний перелік робіт, вказаний в додатку №1 до Договору. Будь-які інші роботи, не вказані в додатку, оплачуються додатково та у вартість не входять.

Відповідно до п. 2.1 Договору веб-студія приступає до виконання робіт на наступний робочий день з моменту отримання від клієнта передоплати у розмірі 100% від загальної суми договору на розрахунковий рахунок веб-студії.

Строк виконання робіт на підставі п. 2.2 Договору складає 21 робочий день.

Готовий сайт здається «під ключ» у вигляді архіву zip з додаванням коду передачі даних по протоколу ftp: логін, пароль та хост-адресу, відправленим електронною поштою (п. 2.3 Договору).

За умовами п. 4.1 Договору вартість робіт становитьт 37 360,00 грн., що є еквівалентом 1 600,00 дол. США за курсом НБУ на день оплати.

Договір згідно п. 8.1. набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами.

Додатком №1 до Договору сторони погодили, що в рамках тарифного плану PLATINUM будуть виконані роботи:

- SWOT-аналіз бізнесу

- розробка концепту та 4U УТП

- професійний копірайтінг

- розробка скелету сторінки

- індивідуальний елітний дизайн

- кроссбраузна верстка

- просунута SEO оптимізація

- налаштування аналітики та цілей

- налаштування корпоративної пошти

- налаштування UTM-міток

- налаштування CMC-інформації

- налаштування Google Adwords

- налаштування яндекс директор

- налаштування реклами у VK/FB

- налаштування ремаркетингу

- 60 днів покращення оголошень

- налаштування мультилендінгу

- налаштування геотаргетингу

- мобільна версія лендінгу

- інтеграція з CRM системою

- налаштування VolP телефонії

- купон на 600 грн. у подарунок

- домен та хостінг у подарунок

- 16 А/Б тестів у подарунок

- маркетинг-кіт у подарунок.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Господарським на підставі ч.1 ст. 173 ГК України визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору позивачем було перераховано на рахунок відповідача передоплату в розмірі 37 360,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на неналежне виконання відповідачем свої зобов'язань щодо виконання робіт за Договором, а тому просив стягнути суму сплаченого авансу.

У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 2.1 Договору веб-студія приступає до виконання робіт на наступний робочий день з моменту отримання від клієнта передоплати у розмірі 100% від загальної суми договору на розрахунковий рахунок веб-студії.

Як вище згадувалось, строк виконання робіт складає 21 робочий день (п.2.2 Договору).

За твердженнями позивача, ані у визначений Договором строк, ані станом на час звернення позивача до суду, роботи відповідачем виконані не були. 14.01.2016 р. позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення суми передоплати, еквівалентної 1600,00 дол. США., в задоволенні якої відповідач відмовив. 21.11.2015 р. відповідачем було надіслано йому деякі дані у вигляді файлів, які не є результатом виконаних робіт, який мав бути досягнутий.

Як встановлено матеріалами справи, електронним листом від 24.11.2015 р., а не від 21.11.2015р. як зазначав позивач, відповідач передав йому логін, пароль та хост-адресу, що підтверджується й додатком В до висновку № 1808 від 11.07.2016 р. експертного дослідження електронної пошти, здійсненого за зверненням адвоката Щура Володимира Анатолійовича.

Таким чином, саме з цього моменту позивач як замовник мав право користуватися результатом виконаної відповідачем роботи - створеним веб-сайтом.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача з претензіями щодо неможливості використання переданого йому результату робіт після надсилання всієї необхідної інформації ТОВ «Круто дорого», як і наявних недоліків, які не можуть бути усуненими відповідачем.

Під час проведення судового засідання 11.07.2016 р. судом першої інстанції в присутності представників сторін було проведено огляд результатів робіт, виконаних відповідачем за Договором, а також встановлено, що веб-сайт, який мав бути виготовлений ТОВ «Круто дорого» на замовлення ТОВ «Ізобуд-Трейд», повноцінно функціонує та використовується позивачем за електронною адресою: http://roof-braas.com.ua. Аналогічне було встановлено й апеляційним судом в судового засіданні 11.10.2016 р. Проте доказів на спростування цього факту, як і факту виготовлення такого веб-сайту будь-якою іншою особою крім відповідача, матеріали справи не містять.

Відтак, місцевий суд дійшов правомірного висновку про недоведеність позивачем обставин невиконання відповідачем своїх обов'язків за Договором. Тому доводи позивача про те, що передані відповідачем дані у вигляді файлів не можуть вважатися належним виконанням зобов'язань за Договором, не заслуговують на увагу за відсутності будь-якого належного та допустимого в розумінні приписів ст. 34 ГПК України доказу на підтвердження факту невідповідності виконаних відповідачем робіт умовам укладеного між сторонами Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно положень чинного законодавства авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 11.03.2011 р. у справі №2-22/1351-2009, від 12.06.2012 р. у справі №55/385 та від 23.07.2014 р. у справі №910/24568/13.

Таким чином, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено,що відповідачем не виконані передбачені умовами Договору роботи, місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для повернення позивачу сплаченої суми авансу у розмірі 37 360,00 грн., в зв'язку з чим правомірно відмовив в позові в цій частині.

Крім цього, позивачем заявлено вимоги про розірвання Договору з огляду на істотне порушення відповідачем його умов.

Так, на підставі ч.ч 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, які встановлені згаданою нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 180.9.2013 р. у справі № №6-75цс13.

Оскільки судами обох судових інстанцій встановлено факт повноцінного функціонування веб-сайту, який є результатом виконаних відповідачем робіт за Договором й позивачем цього жодним чином не спростовано, правомірними видаються висновки місцевого суду про недоведеність позивачем істотного порушення відповідачем умов Договору, за наявності якого можливе його розірвання, відповідно законним є рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання Договору.

Одночасно позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 3 736, 00 грн. та 3% річних в розмірі 432, 96 грн. за прострочення виконання зобов'язань за Договором.

У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частинами 2, 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 5.1. Договору за порушення кінцевого строку виконання усієї роботи веб-студія сплачує клієнту неустойку у розмірі 0,5% в день від отриманої суми передоплати, але не більше 10% цієї суми.

В той же час, згідно п. 3.2 Договору веб-студія має право збільшити строк виконання робіт по п. 2.2 на кількість днів вимушеного простою до отримання відповідних вказівок від клієнта.

Як встановлено матеріалами справи, зокрема долученою позивачем до матеріалів справи електронною перепискою сторін, протягом вересня-листопада 2015 р. терміни виконання зобов'язань за Договором неодноразово переносилися у зв'язку з надходженням вказівок позивача як замовника, що не суперечило положенням п. 3.2 Договору.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для відповідальності відповідача за порушення передбачених п. 2.2 Договору строків виконання робіт у вигляді стягнення неустойки в розмірі 3 736,00 грн. та 432, 96 грн. 3% річних.

Крім цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вимоги в розмірі 10 000, 00 грн.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, на підставі ст. 224 ГК України повинен відшкодувати завдані збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення (ч. 1 ст. 225 ГК України) включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, за загальними принципами цивільного права особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення шкоди у вигляді неодержаного прибутку, обґрунтувати її розмір, довести безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Положеннями ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, елементами якого є: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина завдавача шкоди.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність в діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за приписами ЦК України відповідальність настає незалежно від вини.

При цьому розмір збитків (шкоди) має довести сторона, яка їх зазнала, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів цивільного правопорушення звільняє заподіювача шкоди від відповідальності.

З огляду на наведене, позивач повинен довести, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням шкоди та її розмір.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, апеляційний суду вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме протиправної поведінки та вини відповідача, що призвели до понесення позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, не доведено й безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та заподіянням шкоди, відтак законними є висновки місцевого суду про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача 10 000, 00 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізобуд-Трейд» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 р. у справі № 910/8547/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/8547/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко