ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.10.16р. Справа № 904/7776/16
За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Марганецьтепломережа", м. Марганець

про стягнення 2 685 178,13 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Бойчук Ю.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 139/16 від 01.02.16р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Марганецьтепломережа" (далі-відповідач) про стягнення 2685178,13грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.16р. порушено провадження у справі № 904/7776/16, прийнято позовну заяву та призначено судове засідання на 29.09.16р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.16р. відкладено розгляд справи на 18.10.16р.

18.10.16р. повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 59).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

У судовому засіданні 18.10.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.10р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-2456-БО-З (далі - Договір). Згідно з цим Договором, позивач зобов'язується передати відповідачу природний газ, а відповідач повинен прийняти та оплатити поставлений природний газ.

Позивач свої зобов'язання згідно Договору виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання стосовно оплати отриманого газу порушив, розрахувався за отриманий природний газ несвоєчасно і не в повному обсязі, чим порушив умови Договору, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.13р. у справі № 904/8243/13 позов задоволено частково, вирішено стягнути з комунального підприємства "МАРГАНЕЦЬТЕПЛОМЕРЕЖА" (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лесі Українки, 4-А, ) на користь дочірньої компанії "Газ Україна" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, , п/р 7001 в Київській ФПАТКБ «Південкомбанк», МФО 320876) 2 714 084,38 грн. основного боргу, 219 259,65 грн. 3% річних, 139 521,98 грн. пені, 64 247,76 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.02.14р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.13р. у справі №904/8243/13 скасовано в частині відмови в стягнення інфляційних втрат; постановлено нове рішення, яким позовні вимоги в частині інфляційних втрат задоволено частково; вирішено стягнути з комунального підприємства "МАРГАНЕЦЬТЕПЛОМЕРЕЖА" (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лесі Українки, 4-А, ) на користь дочірньої компанії "Газ Україна" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, , п/р 7001 в Київській ФПАТКБ «Південкомбанк», МФО 320876) 84 364,88 грн. інфляційних втрат та 2 530,94 грн. судового збору, у тому числі за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.03.14р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.13р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.02.14р. у справі № 904/8243/13 скасовано в частині вирішення спору про стягнення суми інфляційних втрат, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.14р. у справі № 904/8243/13 вирішено стягнути з комунального підприємства "МАРГАНЕЦЬТЕПЛОМЕРЕЖА" (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Лесі Українки, 4-А, ) на користь дочірньої компанії "Газ Україна" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 1, , п/р 7001 в Київській ФПАТКБ «Південкомбанк», МФО 320876) 106 077,52 грн. інфляційних витрат за період з лютого 2011 року по червень 2013 року., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 121,55 грн.

Посилаючись на п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", ст. 625 ЦК України позивач зазначає про те, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Позивач зауважує, що платежі які надходили на рахунки останнього згідно наказів господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/8243/13, зараховувались відповідності до приписів ст. 534 ЦК України, на погашення стягнутих вказаним судовим рішенням витрат кредитора, пов'язаних з одержанням виконання, процентів та неустойки.

Станом на 01.10.13р. та на даний момент сума основного боргу відповідача за вищевказаним Договором складає 2 714 084,38 грн. З огляду на те, що відповідач продовжує не виконувати зобов'язання по оплаті вартості поставленого природного газу за вказаним Договором, як вважає позивач, останній законно і обґрунтовано звертається з вимогою про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по травень 2016 року у розмірі 2 449 833,55 грн. та 3% річних за період з 14.10.13р. по 02.09.16р. у розмірі 235 344,58 грн., а всього 2 685 178,13 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних судом був перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства "Марганецьтепломережа" (53400, Дніпропетровська обл., м. Марганець, вул. Лесі Українки, буд. 4а, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул.Шолуденка, буд. 1, ) інфляційні втрати за період з жовтня 2013 року по травень 2016 року у розмірі 2 449 833,55 грн. (два мільйони чотириста сорок дев'ять тисяч вісімсот тридцять три грн. 55 коп.), 3% річних за період з 14.10.13р. по 02.09.16р. у розмірі 235 344,58 грн. (двісті тридцять п'ять тисяч триста сорок чотири грн. 58 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 40 277,67 грн. (сорок тисяч двісті сімдесят сім грн. 67 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.10.16р.

Суддя ОСОБА_2