номер провадження справи 32/49/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016 Справа № 908/1331/16

за позовом: Міського комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Міські комунікаційні мережі (69057, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 86 (вул. 40 років Радянської України, буд.86)

про стягнення 5885,48 грн.

Суддя Колодій Н.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_1, довіреність № 376 від 04.01.2016 р.

Від відповідача ОСОБА_2, довіреність б/н від 25.08.2016р.

13.05.2016 р. до господарського суду Запорізької області звернулося Міське комунальне підприємство Основаніє з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Міські комунікаційні мережі про стягнення 5885,48 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.05.2016р. порушено провадження у справі № 908/1331/16, справі присвоєно номер провадження 32/49/16, судове засідання призначено на 05.07.2016р., у сторін витребувані документи і докази, необхідні для вирішення спору.

Представником позивача, в судовому засіданні 05.07.2016р. заявлено усне клопотання про зупинення розгляду справи № 908/1331/16. Доцільність зупинення провадження у справі позивач обумовлює тим, що рішенням господарським судом Запорізької області від 08.06.2016р. № 908/1329/16 за позовом Міського комунального підприємства Основаніє до Товариства з обмеженою відповідальністю Міські комунікаційні системи про стягнення 9 825,42 грн., вирішено спір між тими ж сторонами з тих же самих підстав (той же договір), але заборгованість стосувалася іншого періоду. Господарським судом були зроблені певні висновки щодо фактичних обставин справи та встановлені факти, які б в разі набуття цього рішення законної сили мали б преюдиціальне значення при вирішенні даного спору.

Оцінивши фактичні обставини справи, факти встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 08.06.2016р. № 908/1329/16 суд дійшов висновку щодо неможливості розгляду справи № 908/1331/16 до вирішення по суті господарським судом Запорізької області справи № 908/1329/16, оскільки факти встановлені у справі №908/1329/16 будуть мати преюдиціальне значення для даного спору.

Ухвалою суду від 05.07.2016р. провадження по справі було зупинено до закінчення перегляду Донецьким апеляційним господарським судом рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/1329/16.

Ухвалою суду від 05.09.2016р. провадження по справі № 908/1331/16 було поновлено, судове засідання призначено на 28.09.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між Міським комунальним підприємством Основаніє та Товариством з обмеженою відповідальністю Міські комунікаційні системи було укладено договір на передачу прав дистрибютора від 23.08.2013 р. №2308- 1П. Під час проведення перевірки Міського комунального підприємства Основаніє ревізорами Держфінінспекції було встановлено, що в порушення ст. 193 Господарського кодексу України, п. 2.5 договору Товариство з обмеженою відповідальністю Міські комунікаційні системи за період з вересень 2013р. по травень 2014р., за рахунок включення до розрахунку суми проведених взаємозаліків за послугу з утримання будинків та прибудинкових територій (при тому, що договором передбачено нарахування плати від фактично сплачених за звітний місяць населенням коштів) безпідставно завищено вартість послуг на загальну суму 5885 грн.48 коп. З приводу безпідставно отриманих коштів у розмірі 5885 грн.48 коп. та їх повернення позивач 17.12.2015 р. направив відповідачу вимогу, яка залишилась без розгляду та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позов заявлено на підставі ст. ст. 14, 509, 526, 901, 902, 903, 906, 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Зауважує, що договірний характер правовідносин сторін виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України. Кошти в сумі 5885 грн. 48 коп. набуті відповідачем за договором і не можуть бути стягнуті як безпідставно отримані. Стосовно вимоги позивача про стягнення зазначеної суми також, як збитків на підставі ст. 906 Цивільного кодексу України відповідач вказує, що склад цивільного правопорушення, необхідний для стягнення збитків, в даному випадку відсутній, оскільки відповідач належно виконував зобовязання за договором, відповідні акти наданих послуг підписані сторонами без зауважень. Виявлені контролюючим органом порушення у фінансово-господарській діяльності позивача не впливають на умови укладеного між сторонами договору та не можуть їх змінювати. Крім того, рішеннями господарського суду Запорізької області у справах №908/1298/14 та №908/2934/15 встановлено факт належного виконання відповідачем зобовязань за договором у спірному періоді.

В судовому засіданні 28.09.2016 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між міським комунальним підприємством «ОСНОВАНІЄ» (скорочено - МКП «ОСНОВАНІЄ») та товариством з обмеженою відповідальністю «МІСЬКІ КОМУНІКАЦІЙНІ СИСТЕ МИ» (скорочено - ТОВ «МКС») 23.08.2013 року укладено договір підписки № 23/8-1П на Пакет ПК «Розрахунок комунальних платежів м. Запоріжжя, 2013» ( надалі - договір).

Відповідно до п. 2.1 предметом цього договору є надання підприємством (ТОВ «МКС») на платній основі, за Абонентську плату, протягом дії договору абоненту (МКП «Основаніє») пра ва користування узгодженого сторонами пакету ПК. на який оформлено абонентом підписку, зокрема пакету, що включає функціонал, який забезпечує формування, опрацювання, упорядку вання та зберігання інформації БДА. за обумовленою цим договором та додатками до нього ад ресою підключення.

Відповідно до п. 2.5 договору, абонентська плата за користування Мінімальним пакетом ПК визначається без урахування ПДВ, у розмірі 0.5% від грошових коштів, фактично сплачених на селенням (споживачами) за надані комунальні послуги протягом звітного періоду, що облікову ються і нараховуються за допомогою Програмного комплексу «Розрахунок комунальних плате жів, м.Запоріжжя, 2013», і оплачує їх на умовах, визначених цим договором.

Додатковою угодою № 1 від 14.04.2014 року до договору в п. 2.5 внесено зміни відповідно до яких останній викладено в наступній редакції: «Абонентська плата за користування Мінімальним пакетом ПК визначається без урахування ПДВ (підприємство не є платником ПДВ) у розмірі 0,3% від грошових коштів, фактично сплачених населенням (споживачами) за надані комунальні послуги протягом звітного періоду, що обліковуються і нараховуються за допомогою Програм ного комплексу «Розрахунок комунальних платежів. м.Запоріжжя. 2013», і оплачує їх на умовах, визначених цим договором».

Згідно п. 4.1 договору, вартість послуг за цим договором на Мінімальний Пакет ПК визнача ється п. 2.5 цього договору.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що оплата за цим договором здійснюється Абонентом в гривнях, шляхом внесення їх на поточний рахунок підприємства, із зазначенням номеру та дати договору на умовах абонентської плати, визначеної п.2.5 договору. Абонентська плата сплачується Абонентом щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітний (п. 4.4 договору).

Згідно п. 3.3.3 договору, абонент зобовязаний своєчасно, не пізніше 5 числа, наступного за звітним, підписувати акти прийому-передачі наданих послуг, що надаються підприємством щомісяця. У випадку, якщо абонент відмовляється підписувати акт прийому-здачі наданих по слуг (надалі за текстом - акт), а письмова обґрунтована відмова не представлена підприємству протягом 5 календарних днів, то послуги Підприємством вважаються виконаними належним чи ном і в повному обсязі за звітний місяць. Акт - підписаним, а термін оплати за договором таким. що настав..

Відповідно до розділу 4 договору «Вартість і порядок розрахунків», відповідачу були пере раховані грошові кошти в наступному розмірі:

- Платіжним дорученням від 08.10.2013 № 6030 - 94 302,67 грн.

- Платіжним дорученням від 29.11.2013 № 7191 - 96 509,66 грн.

- Платіжним дорученням від 30.01.2014 № 1595 - 371 864.99 грн.

- Платіжним дорученням від 04.04.2014 № 1262 - 200 000.00 грн.

Крім того, відповідачу були перераховані грошові кошти в розмірі 1 467 559.33 грн. на ви конання рішення суду (рішення господарського суду Запорізької області від 21.05.2014 року у справі № 908/1298/14. постанова Харківського апеляційного господарською суду від 17.12.2014 року, постанова Вищого господарського суду України від 25.02.2015 року, постанова про закін чення виконавчого провадження від 12.03.2015 року Жовтневого ВДВС ЗМУЮ) та 935 363.80 грн. на виконання рішення суду (рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2015 року у справі № 908/2934/15, постанова Донецького апеляційного господарського суду від 11.11.2015р., постанова про закінчення виконавчого провадження від 18.01.2016 року Жовтневого ВДВС ЗМУЮ).

Таким чином, свої зобов'язання за договором в частині оплати МКП «ОСНОВАНІЄ» вико нано.

Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області, на виконання п. 1.2.4.1 Плану конт рольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в Запорізькій області на 2 квартал 2015 року прове дено ревізію фінансово-господарської діяльності міською комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» (надалі - МКП «ОСНОВАНІЄ») за період з 01.01.2013 року по 31.05.2015 року, якою встановлено ряд порушень, що відображені в акті ревізії від 22.09.2015 № 06-21/9.

Під час проведення перевірки МКП «ОСНОВАНІЄ ревізорами Держфінінспеції було встано влено, що в порушення ст. 193 ГК України, п. 2.5 Договору ТОВ «МКС» за період вересень 2013 року по травень 2014 року за рахунок включення до розрахунку суми проведених взаємозаліків за послугу з утримання будинків та прибудинкових територій ( при тому що договором передба чено нарахування плати від фактично сплачених за звітний місяць населенням коштів) безпідста вно завищено вартістю послуг на загальну суму 5 885,48 грн. (стор. 32-33 Акту).

На підставі зазначеного висновку ревізії, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 5885 грн. 48коп., як безпідставно отримані згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України та як збитки згідно ст. 906 Цивільного кодексу України.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Суд вважає, що позивач, звертаючись до суду з позовом, помилково посилається на приписи ст.1212 ЦК України, оскільки зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або є неукладеним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.09.2014 р. у справі № 3-64гс14, від 14.10.2014 р. у справі № 3-129гс14, від 25.02.2015 р. у справі № 3-11гс15.

Кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, було отримано останнім в якості вартості винагороди за послуги, що були передбачені укладеним між сторонами договором № 23/8- 1П на Пакет ПК "Розрахунок комунальних платежів. м. Запоріжжя, 2013" від 23.08.2013 р.

Таким чином, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, що виключає можливість застосувати до них положення ст. 1212 ЦК України, які, за своїм змістом, носять деліктний характер.

Кошти у сумі 5 885, 48 (п'ять тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) грн. 48 коп. набуті за наявною правовою підставою договором і не можуть бути стягнуті в порядку ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримані чи збережені.

Статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом прав та обовязків сторін, що закріплені в договорі на передачу прав дистрибютора від 23.08.2013 р. №2308- 1 П, даний договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, щомісячна вартість наданих послуг відповідачем зафіксовано в підписаних двома сторонами актах здачі-приймання наданих послуг за договором: Акт № 2/1 від 30.09.2013 року за період з 01.09.2013 року по 30.09.2013 р. на за гальну суму 94 302,67 грн. Акт № 3/1 від 31.10.2013 року за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 р. на загальну суму 96 509.66 гри.; Акт № 5/1 від 30.1 1.2013 року за період з 01.11.2013 року по 30.1 1.2013 р. на за гальну суму 96 223.28 грн. Акт № 7/1 від 31.12.2013 року за період з 01.12.2013 року по 31.12.2013р. на за гальну суму 88 069,73 грн. Акт № 1/1 від 31.01.2014 року за період з 01.01.2014 року по 31.01.2014 р. на за гальну суму 76 239,35 грн. Акт № 3/1 від 28.02.2014 року за період з 01.02.2014 року по 28.02.2014р. на за гальну суму 73 419.82 грн. Акт № 5/1 від 31.03.2014 року за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 р. на за гальну суму 79 154,75 грн. Акт № 7/1 від 30.04.2014 року за період з 01.04.2014 року по 30.04.2014р. на за гальну суму 46 613,30 грн. Акт №9/1 від 31.05.2014 року за період з 01.05.2014р. по 31.05.2014р. на за гальну суму 48 652.52 грн.

Слід взяти до уваги, преюдиціальність фактів, встановлених рішеннями господарського суду Запорізької області, які набрали чинності, під час розгляду справ № 908/1298/14 та № 908/2934/15, за позовами ТОВ «Міські комунікаційні системи» до МКП «Основаніє» про стягнення заборгованості у спірний період часу за договором. Вказаними рішеннями суду встановлені наступні факти:

1) ТОВ «МКС» належним чином виконувало свої зобов'язання за договором протягом вересня 2013 травня 2014 року включно (спірний період);

2) обсяг надання послуг та розмір винагороди з користування ПК за договором у

зазначений період підтверджується узгодженими сторонами актами здачі-приймання наданих послуг. Письмової обґрунтованої відмови протягом встановленого терміну з боку Замовника надано не було. Отже, акти здачі-приймання наданих послуг вважаються узгодженим сторонами, а послуги - наданими у повному обсязі (пункт 3.3.3. договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені рішеннями судів у справах №908/1298/14 та №908/2934/15, зокрема щодо факту надання відповідачем послуг позивачу в період з вересня 2013 року по травень 2014 року, не підлягають доведенню знову при розгляді даної справи та вважаються встановленими.

Договір від 23.08.2013 р. №2308- 1П не є нікчемним або неукладеним, не визнавався судом недійсним. Кошти у сумі 5885 грн. 48 коп. були перераховані на виконання цього договору, що не заперечується сторонами.

На момент перерахування коштів позивачем даний договір був діючим, а факт надання відповідачем послуг позивачу за цим договором у спірному періоді підтверджений рішеннями судів, які набрали чинності.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 5885,48грн., на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є необґрунтованими і безпідставними, оскільки норми даної статті не поширюють свою дію на правовідносини сторін, що регулюються договором.

Для стягнення спірної суми як збитків на підставі ст.906 Цивільного кодексу України правові підстави також відсутні, виходячи з наступного.

У ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Зокрема, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків.

В даному випадку позивачем не доведено факту порушення відповідачем зобовязань за договором від 23.08.2013р. №2308-1П, а також отримання грошових коштів в сумі 5885 грн. 48коп. безпідставно.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Жодних доказів, окрім посилання на акт ревізії від 22.09.2015 р. №06-21/9, на підтвердження того, що вартість послуг відповідача є завищеною на спірну суму, позивачем не надано.

Акт ревізії від 22.09.2015р. №06-21/9, в якому зафіксовані порушення, виявлені контролюючим органом під час ревізії, є носієм доказової інформації, тобто письмовим доказом в розумінні ст. 36 ГПК України.

В силу положень ст. 35 ГПК України, акт ревізії та зазначені в ньому відомості не є підставою для звільнення від доказування і викладені в ньому обставини підлягають доведенню та оцінюванню судом у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В силу вимог ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку такими доказами можуть бути первинні документи, що фіксують здійснення сторонами господарських операцій за договором.

Акт ревізії не є таким документом. Також він не є нормативним актом, який встановлює, змінює і скасовує норми права, або правовим актом індивідуальної дії, який породжує права і обовязки у позивача. Тобто в цьому акті ревізії не містяться вимоги та приписи органу фінансової інспекції, які обовязкові для виконання позивачем.

Викладені в акті ревізії висновки контролюючого органу стосуються лише сфери фінансово-господарській діяльності позивача і можуть бути підставою для прийняття контролюючим органом відповідних владних рішень, у свою чергу, можуть бути оскаржені позивачем до суду як правові акти індивідуальної дії. Однак, вищенаведені висновки не тягнуть за собою наслідки у вигляді повернення сплачених сум за договором у судовому порядку.

Обовязок доказування в господарському процесі відповідно до ст. 33 ГПК України покладається на сторін.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про стягнення з відповідача коштів у сумі 5885 грн. 48коп. Натомість самим позивачем по суті не заперечується факт належного надання послуг відповідачем, оскільки позивач підтверджує, що послуги фактично виконані відповідачем та прийняті позивачем без зауважень. Доказів на підтвердження того, що послуги, які вказані в актах прийому-здачі наданих послуг, відповідачем в дійсності не виконувались в повному обсязі, матеріали справи не містять і учасниками процесу суду не надані. Натомість рішеннями судів у справах №908/1298/14 та №908/2934/15, які набрали чинності, підтверджений факт належного надання відповідачем послуг позивачу в період з вересня 2013 року по травень 2014 року.(включно).

За таких обставин суд відмовляє позивачу в позові у повному обсязі.

Відповідно до 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Міського комунального підприємства Основаніє (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А) про стягнення 5885,48 грн. відмовити у повному обсязі.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 05 жовтня 2016 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.