ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р.Справа № 916/1416/16

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючий суддя Волков Р.В.

суддя Рога Н.В. та суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрколект

до відповідачів:

1. Публічного акціонерного товариства „ФІНБАНК,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „ОРІОН ГРУПП,

За участю третіх особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю „ВЕЛТОРГ 2013 на стороні відповідача та на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю „ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „ПОЛІС, Товариство з обмеженою відповідальністю „ОЛЬГА .

про визнання іпотечного договору недійсним,

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

Від відповідача1: не з`явився.

Від відповідача2: не з`явився.

Третя особа ТОВ „ВЕЛТОРГ 2013: не з`явився.

Третя особа ТОВ „ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „ПОЛІС: не з`явився.

Третя особа ТОВ „ОЛЬГА: не з`явився.

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Укрколект (ТОВ „Укрколект, позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства „ФІНБАНК (ПАТ „ФІНБАНК, відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю „ОРІОН ГРУПП (ТОВ „ОРІОН ГРУПП, відповідач 2) про визнання недійсним договору іпотеки від 23.01.2014 р., укладеного між ПАТ „ФІНБАНК та ТОВ „ОРІОН ГРУПП, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі на номером 2.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилається на порушення укладання іпотечного договору, який порушує його права та інтереси.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.06.2016 р. порушено провадження по справі № 916/1416/16, призначено справу до розгляду в засіданні суду та залучено третіх особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю „ВЕЛТОРГ 2013 на стороні відповідача та на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю „ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „ПОЛІС, Товариство з обмеженою відповідальністю „ОЛЬГА

Публічне акціонерне товариство „ФІНБАНК надало заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що у позивача відсутні права на задоволення вимог за рахунок іпотечного майна з підстав викладених у письмових запереченнях.

Товариства з обмеженою відповідальністю „ОРІОН ГРУПП Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву до суду не надав, тому справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні від 03.10.2016 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст.85 ГПК України.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

23.01.2014р. між ПАТ „ФІНБАНК (Іпотекодержатель) та ТОВ „Ортія (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобовязання Боржника (ТОВ „Велторг 2013) за Договором овердрафту №03/01/14, укладеним між Іпотекодержателем та Боржником 23 січня 2013 року, а також усіх додаткових угод та договорів укладених у подальшому, що є невідємною частиною Договору овердрафту, в тому числі і тих що стосуються графіку повернення коштів та встановлюють суми зобовязань за Договором овердрафту, надалі Договір овердрафту та/або Основне зобовязання наступне нерухоме майно: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 167/1 Предмет іпотеки, яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2013 року по справі № 922/296/13-г, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1.

Відповідно до п.1.1 оспорюваного договору іпотеки предмет іпотеки належить Іпотекодавцю (ТОВ „Ортія).

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.01.2013 року по справі № 922/296/13-г позов ТОВ „Ортія до ТОВ „Ольга. про визнання права власності задоволено повністю, визнано за ТОВ „Ортія право власності на нежитлову будівлю літ. „А-2, загальною площею 3435,7 кв. м., яка розташована за адресою: м. Харків, проспект Гагаріна, будинок 167/1.

Отже, нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за оспорюваний Договором іпотеки, було набуте ТОВ „Ортія (іпотекодавцем) на підставі рушення господарського суду Харківської області від 29.01.2013 р.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5-6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільств, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК україни).

Відповідно до ст. ст. 572, 574 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Умовами абзацу 2 ст. 1 Закону України „Про іпотеку 5 червня 2003 року № 898-IV (з наступними змінами і доповненнями) встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Так, ст. 3 Закону України „Про іпотеку передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

В подальшому постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.11.2015р., яке було залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2016р., по справі № 922/296/13-г рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2013р. було скасовано, провадження у справі припинено.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011 р. по справі № 29/5005/6381/2011 та ТОВ „Ольга було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. В рамках ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси ТОВ „Ольга було включено спірне нерухоме майно, яке в подальшому вибуло з володіння ТОВ „Ольга на підставі вищезазначеного неправосудного рішення суду і в подальшому було передано в іпотеку ПАТ „ФІНБАНК, у звязку з цим, ТОВ „Ольга було позбавлено можливості задовольнити вимоги кредиторів пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги в порядку Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом за рахунок нерухомого майна.

24.05.2016 р. позивачем на рахунок ТОВ „Ольга помилково перераховано грошові кошти в розмірі 240,00 грн. за платіжним дорученням № 175. Позивач 24.05.2016р. направлено заяву про повернення помилково зарахованих коштів, проте ліквідатор ТОВ „Ольга повідомив про те, що у звязку з наявністю введеного судом мараторію на задоволення вимог кредиторів, а також враховуючи особливості погашення вимог кредиторів під час процедури банкрутства, кошти в сумі 240,00 грн. не можуть бути повернуті позивачу, як помилково перераховані. Натомість, вимоги позивача були визнані ліквідатором ТОВ „Ольга, який зазначив, що вимоги ТОВ „Укрколект можуть бути погашені в порядку черговості лише після реалізації майна банкрута яке витребується з чужого незаконного володіння у межах справ господарського суду Харківської області №922/47/15, №922/1406/15, №922/1407/15, №922/1408/15.

Позивач стверджує, що вимоги ТОВ „Укрколект були включені до реєстру вимог кредиторів ТОВ „Ольга, тому підлягають задоволенню виключно в порядку визначеному ст.26,31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Кредиторські вимоги позивача до ТОВ „Ольга можуть бути задоволенні виключно за рахунок майна ТОВ „Ольга у межах процедури банкрутства. ТОВ „Ольга вважає себе власником нерухомого майна, що є предметом оспорюваного договору іпотеки.

Ліквідатор також повідомив позивача, що процедура витребування майна ускладнюється у завязку з тим, що нерухоме майно, що раніше перебувало у володінні ТОВ „ОЛЬГА, особою в якої витребується, було передано в іпотеку ПАТ „ФІНБАНК. Тому позивач вважає, що наявність Договору іпотеки створило суттєві перешкоди ТОВ „ОЛЬГА у витребуванні нерухомого майна на користь останнього.

Позивачу також стало відомо, що 28.12.2012 р. в межах справи про банкрутство товарною біржею „Європейська було проведено торги у формі цільового аукціону з реалізації нерухомого майна. На підставі протоколу № 1 проведення цільового аукціону та акту №1 про проведення цільового аукціону на нерухоме майно, переможцем визнано ТОВ „ОРТІЯ.

Проте переможцем торгів не було сплачено кошти на рахунок ТОВ „ОЛЬГА в якості оплати за придбання нерухомого майна, договір купівлі-продажу укладено не було. Натомість, рішенням господарського суду Харківської області від 29.01.2013 р. визнано право власності на нерухоме майно за ТОВ „ОРТІЯ, після чого ТОВ „ОРТІЯ передало нерухоме майно до статутного капіталу ТОВ „ОРІОН ГРУПП, що випливає зі змісту протоколу загальних зборів учасників ТОВ „ОРІОН ГРУПП №1 від 05.12.2013 р., Акту № 1 припинення-передачі нерухомого майна укладеного між ТОВ „ОРТІЯ та ТОВ „ОРІОН ГРУПП

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2015 р. у справі № 29/5005/6381/2011 результати торгів у формі цільового аукціону з реалізації ТОВ „Ольга, проведений 28.12.2012 р. товарною біржею „Європейська визнано недійсними.

ПАТ „ФІНБАНК було подано позов про звернення стягнення на нерухоме майно шляхом визнання за ПАТ „ФІНБАНК права власності на це майно. Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015 р. у справі № 922/1133/15 даний позов ПАТ „Фінбанк задоволено повністю, право власності на нерухоме майно визнано за ПАТ „ФІНБАНК. Зазначене рішення було залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р.у даній справі. Позовна заява обґрунтовувалась договором іпотеки.

Позивач вважає, що у звязку з наявністю оспорюваного договору іпотеки порушується права ТОВ „Укрколект як кредитора у справі про банкрутство ТОВ „ОЛЬГА, оскільки наявність оспорюваного договору іпотеки перешкоджає поверненню нерухомого майна до ліквідаційної маси ТОВ „ОЛЬГА і задоволенню за рахунок цього майна вимог позивача як кредитора.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Отже, істотною передумовою, наявність якої дозволяє реалізувати право особи на судовий захист, є наявність у неї відповідного порушеного субєктивного права або охоронюваного законом інтересу, оскільки відсутність права або інтересу унеможливлює його судовий захист. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне першочергово встановити факт наявності порушеного права або інтересу позивача, що випливає із спірних правовідносин.

Так, як свідчать матеріали справи постановою господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011р. по справі № 29/5005/6381/2011 ТОВ „Ольга (Позичальник) було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Преамбулою Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14 травня 1992 року № 2343-XII (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що зазначений закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Так, відповідно до абзацу 2 ст. 37 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом банкрутом є боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов'язання встановлена господарським судом.

При цьому, згідно абзацом 1, 8 ч. 1 ст. 38 вищезазначеного закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідно до абзацу 7 ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом кредитором є юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

З пояснень відповідача 1 вбачається, що матеріали справи про банкрутство ТОВ „Ольга № 29/5005/6381/2011 свідчать про те, що Іпотечним майном забезпечені кредиторські вимоги ПАТ „ВТБ Банк, яке у вказаній справі про банкрутство має статус забезпеченого кредитора.

Позивач по справі про банкрутство ТОВ „ОЛЬГА є конкурсним кредитором, вимги якого задовольняються в 4 чергу, згідно ст.36 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом за рахунок майна, що входять до складу ліквідаційної маси, тобто іншого, ніж заставне майно.

Таким чином позивач не довів в установленому законом порядку факту порушення його прав і законних інтересів укладенням оспорюваного договору.

Відповідно до вимог ст.ст.32,33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, та те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про недостатність майна, що входить до складу ліквідаційної маси ТОВ „ОЛЬГА для задоволення кредиторських вимог позивача, також позивачем не надано доказів того, що в межах ліквідаційної процедури ТОВ „ОЛЬГА були реалізовані всі види майнових активів боржника, включених до складу ліквідаційної маси ТОВ „ОЛЬГА, та відповідно не доведено, що вартості цих активів не вистачило для задоволення кредиторських вимог позивача, позовна вимога позивача про визнання договору іпотеки недійсним задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судом покладаються на позивача у звязку із відмовою у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 202, 203, 215, 542, 574, 1046 ЦК України, ст. 1, 3 Закону України „Про іпотеку, ст. ст. 1, 37, 38, 45 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст.ст.33, 32, 35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрколект до Публічного акціонерного товариства „ФІНБАНК та Товариства з обмеженою відповідальністю „ОРІОН ГРУПП за участю третіх особі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю „ВЕЛТОРГ 2013 на стороні відповідача та на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю „ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ „ПОЛІС, Товариство з обмеженою відповідальністю „ОЛЬГА про визнання іпотечного договору недійсним - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 03.10.2016р.

Повний текст рішення буде складено 10.10.2016 року

Головуючий суддя Р.В. Волков

Суддя Ю.О. Зайцев

Суддя Н.В. Рога