ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. Справа № 918/677/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом першого заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації

до Державного підприємства "Зарічненське лісове господарство",

"Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарічненське мисливське господарство "Марал",

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Рівненське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державна екологічна інспекція у Рівненській області,

про визнання недійсним договору в частині та звільнення земельної ділянки площею 0,028 га,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність 5228/0/01-22/16 від 26.08.2016р.;

від відповідача-1 - не зявився;

від відповідача-2 - ОСОБА_2, довіреність б/н від 19.05.2016р.;

від третьої особи-1 - не з'явився;

від третьої особи-2- ОСОБА_3, довіреність №1 від 22.01.2016р.;

від прокуратури - ОСОБА_4, посвідчення № 031264 від 12.01.2015р..

В судовому засіданні 6 жовтня 2016 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2016 року перший заступник прокурора Рівненської області (далі Прокурор) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом в інтересах держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації (далі Адміністрація) до Державного підприємства "Зарічненське лісове господарство" (далі Підприємство) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Зарічненське мисливське господарство "Марал" (далі Товариство), в якому, з урахуванням заяви від 21 вересня 2016 року № 05/2-787вих16 (а.с. 118-119), просив визнати недійсним укладений між відповідачами договір про погодження на розміщення тимчасових будівель, здійснення інших заходів від 4 жовтня 2012 року № 200 в частині погодження встановлення тимчасових будівель двох будинків охорони (єгерської служби), які розташовані у кварталі 20 виділ 25 Острівського лісництва Підприємства, а також зобовязати Товариство звільнити вказану земельну лісову ділянку площею 0,028 га шляхом демонтажу зазначених тимчасових споруд. Також Прокурор просив поновити йому строк позовної давності для звернення з даним позовом.

В обґрунтування своїх вимог Прокурор посилався на те, що положення спірного договору про погодження Підприємством будівництва Товариством двох будинків охорони (єгерської служби) площею 0,028 га у кварталі 20 виділ 25 Острівського лісництва суперечить вимогам статей 5, 7, 26 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", оскільки зазначені споруди, розмішені на території гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Острівський", призначені для охорони мисливських угідь Товариства, а не для охорони територій самого заказника.

Ухвалою суду від 25 липня 2016 року позовну заяву Прокурора від 14 липня 2016 року № 05/3-591вих.16 було прийнято до розгляду суддею Політикою Н.А., порушено провадження у справі № 918/677/16 та призначено її до розгляду на 29 серпня 2016 року. Крім того, цією ухвалою до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Рівненське обласне управління лісового та мисливського господарства та Державну екологічну інспекцію у Рівненській області.

26 серпня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява Товариства від 26 серпня 2016 року (а.с. 72), в якій зазначений відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимог Прокурора.

Ухвалою суду від 29 серпня 2016 року розгляд справи відкладено на 15 вересня 2016 року.

5 вересня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Товариства на позовну заяву від 5 вересня 2016 року (а.с. 87-90), в якому останнє заперечило проти задоволення вимог Прокурора з огляду на те, що вищенаведені будинки охорони негативно не впливають на стан гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Острівський" та не перешкоджають його використанню за цільовим призначенням. Крім того, вказані будинки, на думку Товариства, повязані з охороною території наведеного заказника, що свідчить про необґрунтованість даного позову.

Ухвалою суду від 15 вересня 2016 року строк розгляду спору у справі № 918/677/16 продовжено на 15 днів до 7 жовтня 2016 року, а розгляд справи відкладено на 26 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 26 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 6 жовтня 2016 року.

5 жовтня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява Адміністрації від 5 жовтня 2016 року № 5948/0/01-22/16 (а.с. 136), в якій позивач повідомив, що про укладення спірного договору йому стало відомо з листа Прокуратури Рівненської області від 14 липня 2016 року № 05/3-592вих16.

Крім того, до початку призначеного судового засідання через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Прокурора від 5 жовтня 2016 року № 05/2-вих16 (а.с. 139-140), в яких останній зазначив про незаконність спірного договору в частині погодження встановлення двох тимчасових будинків охорони (єгерської служби) у кварталі 20 виділ 25 Острівського лісництва Підприємства, а також повідомив про те, що розташування на території заказника "Острівський" інших споруд, за виключенням вищенаведених будинків охорони, не порушують вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні 6 жовтня 2016 року представники позивача та прокуратури підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви від 21 вересня 2016 року № 05/2-787вих16, та наполягали на їх задоволенні.

Представник Товариства у даному судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 5 вересня 2016 року.

Представник Державної екологічної інспекції у Рівненській області проти задоволення позову не заперечував.

Підприємство та Рівненське обласне управління лісового та мисливського господарства про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання не забезпечили, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не направили.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників позивача, прокуратури, Товариства та Державної екологічної інспекції у Рівненській області, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд-

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2012 року між Рівненським обласним управлінням лісового господарства та Товариством на підставі рішень Рівненської обласної ради від 23 травня 2008 року № 815, від 5 грудня 2008 року № 1036 та від 29 травня 2009 року № 1263 було укладено договір про умови ведення мисливського господарства (а.с. 23-24), за умовами якого Товариству для ведення мисливського господарства було надано земельну ділянку загальною площею 14,6 тис. га, у тому числі: лісові угіддя 11463 га, польові угіддя 2201 га, водно-болотні угіддя 932 га.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" (в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь.

За частиною 3 цієї статті умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між територіальними органами спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання і користувачами мисливських угідь.

Згідно з частинами 5,6 наведеної статті для потреб мисливського господарства користувачі мисливських угідь мають право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, будувати на мисливських угіддях необхідні будівлі та біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов'язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок.

Відносини між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь регулюються відповідними договорами.

Судом встановлено, що 4 жовтня 2012 року між Підприємством та Товариством було укладено договір про погодження на розміщення тимчасових будівель, здійснення інших заходів № 200 (а.с. 27-28), за умовами якого Підприємство, як лісокористувач, на умовах тимчасового довгострокового користування погодило Товариству в лісовому масиві Острівського і Мутвицького лісництва на площі 0,038 га для потреб мисливського господарства встановлення необхідних тимчасових будівель та біотехнічних споруд, вирощення кормових культур, створення захисних насаджень, проведення штучного обводнення та здійснення інших заходів, повязаних з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам лісокористувача, згідно переліку, який додається і є невідємною частиною договору. Даним переліком передбачено, зокрема, погодження на встановлення двох тимчасових споруд будинків охорони (єгерської служби) площею 0,014 га кожен.

Зазначена угода підписана уповноваженими представниками відповідачів та скріплена печатками вказаних субєктів господарювання.

За умовами пункту 2.4 цього правочину Товариство зобовязане проводити встановлення всіх споруд та проведення відповідних заходів виключно до умов даного договору; вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту та відтворення типових і унікальних природних комплексів і обєктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного та рослинного світу, сприяють формуванню екологічної мережі; виконувати інші права та обовязки, передбачені Лісовим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами з цього питання.

Відповідно до пункту 6.1 цього договору останній набирає чинності після підписання його обома сторонами.

Договір укладено на 22 роки до 4 жовтня 2034 року (пункт 7.1 наведеного правочину).

Обгрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним спірного договору в частині, Прокурор посилався на те, що погодження у цьому правочині Підприємством будівництва двох тимчасових споруд будинків охорони (єгерської служби) площею 0,028 га у кварталі 20 виділ 25 Острівського лісництва суперечить вимогам статей 5, 7, 26 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", оскільки зазначені споруди, розмішені на території гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Острівський", призначені для охорони мисливських угідь Товариства, а не для охорони територій самого заказника.

Проте вказані твердження не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Частинами 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Судом встановлено, що в межах наданих Товариству в користування за договором від 18 березня 2012 року мисливських угідь знаходяться обєкти природно-заповідного фонду: гідрологічний заказник загальнодержавного значення "Острівський" та загальнозоологічний заказник місцевого значення "Мутвицький".

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об'єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються: Центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення; органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на місцях, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Згідно з розділом 1 Положення про гідрологічний заказник загальнодержавного значення "Острівський", затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 15 листопада 2011 року № 477 (далі Положення), гідрологічний заказник загальнодержавного значення "Острівський" створено відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 25 лютого 1980 року № 132 "Про доповнення переліку державних заказників Української РСР". Рішенням Рівненського облвиконкому від 18 червня 1991 року № 98 "Про впорядкування об'єктів і територій природно-заповідного фонду області" внесено зміни щодо площі даного Заказника.

Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання.

Заказник загальною площею 2423 гектара розташований на території Зарічненського району Рівненської області.

Територія Заказника є у землекористуванні Кухітсько-Вільської сільської ради (255 гектарів) та Державного підприємства "Зарічненський лісгосп" в межах Острівського лісництва: квартали 14 - 34, Локницького лісництва: квартали 58, 59, 61, 62 (2168 гектарів).

За змістом частини 3 статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об'єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів.

Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об'єктів у їх власників або користувачів.

Аналогічна норма про те, що територія, якій надано статус заказника, не вилучається з користування землекористувачів, які здійснюють в її межах свою діяльність, закріплене у пункті 1.4 Положенням.

За частиною 1 статті 26 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) на території заказника обмежується або забороняється мисливство та діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.

Водночас згідно пункту 3.2 Положення на території заказника "Острівський" дозволяється в установленому порядку, зокрема, збереження і відтворення природних комплексів та об'єктів заказника, а також обмежене мисливство та регулювання чисельності окремих видів диких тварин, які завдають шкоду природному комплексу, що охороняється.

Пунктом 3.1 Положення передбачено, що відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на території заказника "Острівський" забороняється діяльність, що суперечить цільовому призначенню, меті та завданням вказаного заказника, передбаченим цим Положенням, і загрожує збереженню природного комплексу, у тому числі, зокрема, будь-яке будівництво споруд, шляхів, лінійних та інших об'єктів транспорту і зв'язку, не пов'язане з охороною території заказника.

Частинами 1, 2 статті 60 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) передбачено, що охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Охорона територій та об'єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають. У разі необхідності їх охорона може покладатися на служби державної охорони розташованих поблизу природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків та регіональних ландшафтних парків.

Водночас за змістом Закону України "Про мисливське господарство та полювання" мисливськими угіддями є ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" з метою охорони мисливських угідь користувачі угідь створюють єгерську службу з розрахунку не менш як один єгер на п'ять тисяч гектарів лісових або десять тисяч гектарів польових чи водно-болотних мисливських угідь.

Згідно з частиною 2 статті 30 цього Закону користувачі мисливських угідь зобов'язані, зокрема, здійснювати охорону державного мисливського фонду, створювати єгерську службу.

Слід також зазначити, що підпунктом і) пункту 2.2 договору про умови ведення мисливського господарства від 18 березня 2012 року передбачений обовязок Товариства здійснювати охорону, використовувати обєкти тваринного світу і користуватися мисливськими угіддями відповідно до чинного законодавства.

Як було зазначено вище, оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об'єктів у їх власників або користувачів, що відображено і в Положенні про гідрологічний заказник загальнодержавного значення "Острівський".

За таких обставин, зважаючи на те, що спірні будинки охорони, згода на розміщення яких була надана Товариству на підставі оскаржуваного положення договору про погодження на розміщення тимчасових будівель, здійснення інших заходів від 4 жовтня 2012 року № 200, були встановлені з метою охорони відповідних ділянок суші та водного простору, що знаходяться на території заказника "Острівський", і оголошення цього заказника проводилося без вилучення відповідних земельних ділянок, суд дійшов висновку про те, що розміщення спірних будинків та їх використання направлене на здійснення охорони як мисливських угідь, так і самого заказника "Острівський", оскільки наведені обєкти охорони у даному випадку співпадають (мисливські угіддя знаходяться, зокрема, на території заказника "Острівський"). Відтак, суд дійшов висновку про те, що територія, на якій знаходяться спірні будинки охорони, відповідно до вимог укладеного між відповідачами договору, норм чинного законодавства та, зокрема, норм Положення, використовується в охоронних цілях, а знаходження цих будинків на території заказника "Острівський" не перешкоджає його використанню за цільовим призначенням.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що вищенаведені будинки охорони (єгерської служби) площею 0,028 га знаходяться у кварталі 20 виділ 25 Острівського лісництва.

Водночас з наявної у матеріалах справи копії листа Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства від 16 травня 2012 року № 03-603 (а.с. 108) вбачається, що останнє погодило розширення, впорядкування та зміну меж гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Острівський" зі збільшенням площі з 2423 га до 2984,1 га шляхом включення до нього земельних ділянок, зокрема, Острівського лісництва, квартали 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 (за винятком виділу 25), 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34 загальною площею 1889, 1 га (а.с. 108).

Розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації від 9 липня 2012 року та рішенням Зарічненської районної ради Рівненської області від 19 вересня 2012 року № 221 погоджено розширення, впорядкування та зміну меж гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Острівський" за рахунок земель запасу Кухітсько-Вільської сільської ради та Підприємства зі збільшенням площі з 2423 га до 2984,1 га шляхом включення до нього наступних кварталів, зокрема, Острівського лісництва: квартали 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 (за винятком виділу 25), 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34 загальною площею 1889, 1 га (а.с. 106-107).

Рішенням Рівненської обласної ради від 5 квітня 2013 року № 903 (а.с. 102), з урахуванням листа Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Рівненській області Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 19 грудня 2012 року № 2552/03/3-05 (а.с. 103), погоджено зміну меж та розширення гідрологічного заказника загальнодержавного значення "Острівський" з площі 2423 га до 2984,1 га для забезпечення збереження і охорони унікальних природних комплексів на території Зарічненського району за рахунок земель запасу Кухітсько-Вільської сільської ради та Підприємства шляхом, зокрема, виключення із складу заказника виділу 25 кварталу 20 Острівського лісництва (де розташовані спірні будинки охорони) площею 7,9 га як територію, що не є цінною.

Крім того, посилання Прокурора на Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244, яким передбачено визначення поняття тимчасової споруди, не беруться судом до уваги, оскільки даний Порядок визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та не поширюється на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на землях із особливим режимом використання.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість вимоги Прокурора про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору про погодження на розміщення тимчасових будівель, здійснення інших заходів від 4 жовтня 2012 року № 200 в частині погодження встановлення тимчасових будівель двох будинків охорони (єгерської служби), які розташовані у кварталі 20 виділ 25 Острівського лісництва Підприємства.

Враховуючи вищенаведене, а також зважаючи на відсутність правових підстав для визнання недійсним вищенаведеного договору в частині погодження встановлення наведених будинків охорони, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги Прокурора щодо звільнення Товариством вказаної земельної ділянки площею 0,028 га шляхом демонтажу зазначених тимчасових споруд.

У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Зважаючи на все вищевикладене, а також враховуючи, що Прокурором не було доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідачів, зокрема, використання Товариством території, на якій знаходяться спірні будинки охорони, не для охорони території заказника "Острівський", суд дійшов висновку про необґрунтованість цього позову, у звязку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Слід також зазначити, що суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства про застосування строку позовної давності від 26 серпня 2016 року, з огляду на наступне.

Згідно статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

За таких обставин, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення даного позову, суд дійшов висновку про те, що заява Товариства про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Судові витрати згідно статті 49 ГПК України залишаються за Прокурором.

Керуючись статтями 1, 12, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11 жовтня 2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 7 примірників:

1- до справи;

2-3- позивачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52; 33000 м. Рівне, майдан Просвіти, 1);

4- відповідачу-1 рекомендованим (34000, Рівненська обл., смт. Зарічне, вул. Центральна, буд. 78);

5- відповідачу-2 рекомендованим (34000, Рівненська обл., смт. Зарічне, вул. Фестивальна, буд. 11);

6- третій особі-1 рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Пушкіна, буд. 26);

7- третій особі-2 рекомендованим (33018, м. Рівне, вул. Курчатова, 11).