донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

10.10.2016 справа №905/1300/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів при секретарі: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача (скаржника):Будко Н.В. М'ясищев А.М., Склярук О.І. Рудик Т.С. Мицак Ю.В. - довіреність №1065 від 15.06.16; не з'явився
розглянувши апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Юні-Групп" м.Слов'янськ, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від07.06.2016р.
у справі№ 905/1300/16
за позовом доПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк" м.Краматорськ, Донецька область Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні-Групп" м.Слов'янськ, Донецька область
про про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 576744,65 грн., а саме: 307819,55 грн. - тіло кредиту, 68616,18 грн. - пеня, 182477,18 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 17831,74 грн. - 3% річних від суми заборгованості.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.06.2016 р. по справі №905/1300/16 частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Груп» та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Груп» на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Донецького обласного управління заборгованість за кредитом у розмірі 307819 грн. 55 коп., інфляційне збільшення боргу у розмірі 182447 грн. 18 коп., 3% річних у розмірі 17831 грн. 74 коп.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юні-Груп» звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 07.06.2016 р. по справі №905/1300/16 в частині стягнення інфляційного збільшення боргу в розмірі 182477 грн. 18 коп., 3% річних у розмірі 17831 грн. 74 коп.

Скаржник вважає рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційного збільшення боргу та 3% річних таким, що є незаконним та підлягає скасуванню. Посилається на не застосування судом першої інстанції вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно якої введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, стосовно вимог позивача про стягнення інфляційного збільшення боргу та 3% річних.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.07.2016 р. призначено судову колегію у справі №905/1300/16 у складі: Будко Н.В. - головуючий суддя, судді Геза Т.Д., Дучал Н.М.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №1053 від 22.08.2016 р., у зв'язку з перебуванням у відпустках на дату слухання справи суддів-членів колегії Гези Т.Д., Дучал Н.М., призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/1300/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.08.2016 р. визначено колегію суддів у складі: Будко Н.В. - головуючий суддя, судді М'ясищев А.М., Склярук О.І.

10.10.2016 р. Донецький апеляційний господарський суд отримав заяву представника відповідача про перенесення розгляду справи.

Колегія суддів розглянувши заявлене клопотання відмовляє в його задоволенні, оскільки розгляд справи уже відкладався, на попередньому засіданні 22.08.2016р. представник відповідача був присутній та висловив свою позицію щодо справи. Крім того, ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 22.08.2016 р. сторони були попереджені, що у разі нез'явлення їх представників у судове засідання 10.10.2016 р., апеляційна скарга буде розглянута за наявними матеріалами у справі, тобто явка сторін у судове засідання не визнавалась судом обов'язковою.

Представник позивача у судовому засіданні 10.10.2016 р. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та таким, що підлягає залишенню без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Фіксування судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2011 р. між Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України (далі кредитор), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юні-Груп» (далі позичальник) був укладений договір кредитної лінії № 1 (далі договір).

Додатковою угодою №1 від 22.02.2012р., Додатковим договором №2 від 09.10.2012р., Додатковим договором №3 від 09.04.2014 р. сторони узгодили зміни та доповнення до Договору кредитної лінії № 1 від 02.09.2011 р.

За умовами договору банк зобов'язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 договору).

Пунктом 2.2 договору встановлено, що кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 01.09.2014 р.

Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 3000000 грн. 00 коп. (п. 2.3 договору).

В пункті 2.3.2 (з урахуванням додаткової угоди №1 від 22.02.2012 р.)договору сторони погодили графік збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування.

З метою дотримання діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов'язаний не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоду діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період.

За умовами п. 2.3.3 договору позичальник зобов'язується здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування.

Відповідно до п. 2.7.1 договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки у розмірі 19,5% річних , яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором.

Проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі Кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим Договором. При нарахуванні процентів в день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається.

Згідно із п. 2.7.3 (в редакції додаткового договору від 09.10.2012 р.) нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту(або його частини) проценти (з урахуванням положення п. 2.7.4 договору) повинні бути сплачені позичальником з 01 по 10 число місяця, наступного за звітним, а в разі дострокового погашення кредиту одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 30.09.2011 р.

У зв'язку із несвоєчасним виконанням позичальником своїх зобов'язань щодо сплати платежів за кредитним договором, Банк звернувся до місцевого господарського суду із позовом (з урахуванням уточнення позовних вимог від 07.06.2016 р. - а.с. 198-200) про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 576744, 65 грн., а саме: 307819, 55 грн. - тіло кредиту, 68616, 18 грн. - пеня, 182477, 18 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 17831, 74 грн. - 3% річних від суми заборгованості.

При розгляді вищезазначених вимог колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою договір кредитної лінії №1 від 02.09.2011 р. є кредитним договором, згідно якого за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За умовами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи свідчать, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, а саме перерахував на рахунок відповідача 307819, 55 грн. кредитних коштів, що підтверджується відповідними банківськими виписками по рахунку.

В той же час, відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредиту виконав неналежним чином, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість за кредитом в сумі 307819, 55 грн.

Факт наявності заборгованості відповідача за кредитом в сумі в сумі 307819, 55 грн. підтверджується банківськими виписками з особових рахунків, що додані до матеріалів справи, які, за змістом ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», є належними доказами, які підтверджують наявність/відсутність та розмір відповідної заборгованості.

Отже, вірним є висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача та стягнення заборгованості за договором в сумі 307819, 55 грн.

Крім того, позивачем заявлялись вимоги щодо стягнення 68616, 18 грн. пені за непогашення кредиту. Колегія суддів з цього приводу вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно п.п.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За умовами п. 7.1.1 договору за порушення взятих на себе зобов'язань, передбачених положеннями цього договору, банк має право застосувати до позичальника пеню на користь банку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу з повернення суми кредиту та/або від суми простроченого платежу з повернення суми кредиту та/або від суми платежу за кожен день прострочення.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним законом, що є спеціальним, дія якого поширюється лише на певне коло суб'єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють або здійснювали господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

На виконання ст. 6 Закону Національний банк України направив всім банкам лист від 27.10.2014р. № 18-112/64138 про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення (далі Перелік).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено м.Слов'янськ Донецької області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Закріплене в ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, бути звільненим від відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту на період проведення антитерористичної операції не може бути ілюзорним, носити декларативний характер. Зазначене право повинно бути гарантованим, незалежно від того, що державним органом повною мірою не забезпечено передумови виконання зазначеного Закону і з цієї причини не може бути відмовлено судом в захисті законного права відповідача.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014р., введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі безпеки України, видано наказ від 07.10.2014р. № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014р.

Отже, проведення з 07.04.2014р. антитерористичної операції на території Донецької області, до складу якої відноситься м.Слов'янськ, визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідача зареєстровано за адресою: 84110, Донецька область, , м. Слов'янськ вул. Сільзаводська, б. 5.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та визначеної компетентним органом території проведення антитерористичної операції та терміну її проведення, норми ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо введення мораторію на нарахування пені підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, з огляду на нарахування позивачем пені, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення пені за непогашення кредиту в розмірі 68616, 18 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 182477, 18 грн. - інфляційного збільшення заборгованості, 17831, 74 грн. - 3% річних від суми заборгованості.

При розгляді вищевказаних вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. №14 визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, правомірним є нарахування позивачем 3 % річних та суми інфляційного збільшення боргу, оскільки такі нарахування не обмежуються ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», з огляду на те, що останні не є штрафними санкціями.

Тому, посилання апелянта на необхідність застосування до вказаних вимог положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не приймаються до уваги.

Враховуючи наведене, з огляду на умови Договору, діючого законодавства та факту невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повного та своєчасного внесення платежів за кредитним договором, перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача по простроченому основному боргу 17831,74 грн. - 3% річних від суми заборгованості та 182477,18 грн. - інфляційного збільшення заборгованості.

Таким чином доводи апеляційної скарги спростовуються та до уваги не прийняті, як такі, що не ґрунтуються на нормах законодавства та матеріалах справи.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті заяви позивача про уточнення позовних вимог від 07.06.2016 р. згідно ст. 22 ГПК України , у зв'язку з тим , що позивачем жодним чином не змінено розмір суми позову.

Позов був заявлений на суму 580855,94 грн., яка включає 307819,55 грн. - тіло кредиту, 4111,29 грн. - заборгованість по несплаченим процентам, пеню - 68616,18 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 182477,18 грн., три проценти річних від суми заборгованості - 17831,74 грн.

В уточненні позовних вимог від 07.06.2016 р. позивач зменшив розмір суми позову на 4111,29 грн. - заборгованості по несплаченим процентам, у зв'язку з чим в цій частині необхідно було припинити провадження по справі на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України

Враховуючи вищевказане, судова колегія дійшла висновку змінити рішення господарського суду Донецької області.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 33, п.1-1 ст.80, ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп», м.Слов'янськ Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 07.06.2016р. по справі №905/1300/16 частково змінити.

Припинити провадження по справі у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп», м.Слов'янськ Донецької області 4111,29 грн. - заборгованості по несплаченим процентам.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Групп», м.Слов'янськ Донецької області на користь на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за кредитом у розмірі 307819,55 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 182477,18 грн., 3% річних у розмірі 17831,74 грн та судовий збір у розмірі 7621,93 грн.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у 20-ти денний строк.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: А.М. М'ясищев

О.І. Склярук

Надруковано 4 прим.

1. скаржнику (відповідачу)

1. позивачу

1. у справу

1. апеляційному суду