ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016 року Справа № 912/3695/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Науменка І.М., Кузнецова В.О.

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1- предст., дов. від 01.11.2015 року

відповідача: ОСОБА_2- предст., дов. №1 від 01.04.2015 року

третьої особи не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» (с. Черняхівка Кіровоградської області) на рішення господарського суду Кіровоградської області від 31.08.2016р. у справі № 912/3695/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» (с. Черняхівка Кіровоградської області)

до: товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Ніка» (с. Обознівка Кіровоградської області)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР Трейдінг» (с. Черняхівка Кіровоградської області)

про: стягнення 1 485 782,00 грн. за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 31 серпня 2016 року (підписано 02.09.2016р.) у справі №912/3695/15/16 (головуючий суддя Вавренюк Л.С., судді: Балик В.М., Змеул О.А.) відмовлено в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» (с. Черняхівка Кіровоградської області) до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Ніка» (с. Обознівка Кіровоградської області) за участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР Трейдінг» (с. Черняхівка Кіровоградської області) про стягнення 1485782,00 грн. за договором поставки №15/7/13 від 15.07.2013р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» - позивач вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права та з висновками, що не відповідають обставинам і матеріалам справи. В апеляційній скарзі товариство просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 31.08.2016р. у справі №912/3695/15 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Скаржник не погоджується з висновком суду щодо відсутності порушеного права позивача у звязку з відсутністю у договорі уступки права вимоги від 15.12.213р. та в угоді про розірвання договору уступки права вимоги від 04.04.2014р. погодженої сторонами умови про виникнення чи то поновлення права вимоги до відповідача, що виникло на підставі договору поставки. Позивач вважає, що враховуючи угоду про розірвання договору уступки права вимоги, ч.ч.2,3 ст. 653 ЦК України та лист третьої особи, до нього повернулось право вимоги до позивача за договором поставки та додаткової до нього угоди. Сторона зазначає, що відповідач не довів належними доказами факт виконання зобовязання перед третьою особою за договором поставки відповідно до ст.599 ЦК України. Змістом зобовязання відповідача за договором після прострочення поставки ним насіння соняшника, було повернення попередньої оплати, а не передача зерна кукурудзи. Висновок місцевого господарського суду про можливість передачі майна, що знаходиться під арештом і, яке за умовами акту опису та арешту майна передано на зберігання повноважному представнику третьої особи, не відповідає ст. 319 ЦК України та обставинам справи. Крім того, у позивача викликає сумнів видаткова накладна №1 від 14.02.2014р., підписання якої заперечує і директор третьої особи, а інші первинні документи, що підтверджують господарську операцію (договір, податкові накладні, тощо) з передачі кукурудзи відповідачем надано не було.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Ніка» відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу і представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що рішення суду є законним і обґрунтованим. Відповідач не заперечує фактичних обставин справи, зазначених позивачем в апеляційній скарзі, але вважає, що висновки апеляційної скарги є невірними. Відповідач вважає, що виконавчі дії щодо накладенні арешту на майно ТОв «АПК «Ніка», які були здійснені за наслідком розгляду матеріалів позовної заяви ТОВ «ОСОБА_3 Трейдінг» до Кіровського районного суду м. Кіровограда, та передача арештованого майна на відповідальне зберігання ТОВ «ОСОБА_3 Трейдінг» вчинено саме на користь ТОВ «ОСОБА_3 Трейдінг», вимоги якого ґрунтувалися на зобовязаннях ТОВ «АПК «Ніка» за договором поставки №15/7/13 від 15.07.2013 року. Цим же судом було визнано мирову угоду між сторонами у справі, за умовами якої ТОВ «АПК «Ніка» в рахунок погашення боргу за договором поставки №15/7/13 від 15.07.2013 року передало у власність ТОВ «ОСОБА_3 Трейдінг» зерно кукурудзи в кількості 9801460 кг. Відповідач вважає, що спірне зобовязання було виконане у повному обсязі шляхом задоволення вимог нового кредитора ТОВ «ОСОБА_3 Трейдінг» за мировою угодою, затвердженою Кіровським районним судом м. Кіровограда.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР Трейдінг» - третя особа відзив на апеляційну скаргу не надала, представник третьої особи у судове засіданні не явився, рекомендований лист, направлений на адресу третьої особи, повернути з позначкою «За вказаною адресою не знаходиться». Беручи до уваги, що явка третьої особи у судове засідання обовязковою не визнавалася, матеріали справи є достатніми для її перегляду, ухвала суду направлена за єдиною відомою адресою юридичної особи, справи переглядалася без участі представників третьої особи за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представників сторін, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що між товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» (Покупець) та товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Ніка» (Постачальник) 15.07.2013р. був укладений договір поставки №15/7/13, за яким Постачальник зобовязався поставити і передати у власність Покупцю сільськогосподарську продукцію власного виробництва, а саме насіння соняшника врожаю 2013 року (товар) за ціною, якістю, кількістю та на умовах вказаних в договорі та в додатках до договору, а Покупець зобовязався здійснити приймання та оплату товару.

Згідно п. 2.2. договору строк поставки товару визначений сторонами не пізніше 1 жовтня 2013 року.

Ціна товару згідно п. 3.1. договору склала 3800 грн. за 1 тону. Кількість/вага ( в заліковій вазі) складає 1000 тон.(п. 3.2.)

ОСОБА_4 договору склала 3800000 грн. (п. 3.3).

За домовленістю сторін згідно п. 5.1. Покупець сплачує за товар шляхом попередньої оплати в розмірі 100 відсотків від суми договору в строк не пізніше 18 липня 2013р.

Відповідно до пункту 9.1. договору останній набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2013 року, а в частині зобовязань, що виникли до цієї дати - до повного їх виконання відповідними сторонами.

Позивачем на виконання умов договору 16.07.2013р. була проведена оплата в сумі 3800000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №29465 (а.с. 11 т.1).

23.09.2013р. сторонами була укладена до договору додаткова угода №1, якою були внесенні зміни до пунктів 3.1., 3.2., а саме:

«п. 3.1. Ціна товару складає 3300 (три тисячі триста) гривень 00 копійки за 1 тону».

«п.3.2. Кількість/вага складає 1151 (одна тисяча сто пятдесят одна) тонна 51 кг».

Відповідач поставив соняшник у кількості 519460 кг на суму 1714218,00 грн., що вбачається з копії видаткової накладної №23/2 від 31.10.2013р. та згідно банківської виписки АТ «Сбербанк Росії» від 13.11.2013р. повернув позивачу 600000,00 грн. за недопоставлену продукцію(а.с.12-13 т.1).

Залишається не поставленим товар на суму 1485782,00 грн. Дані обставини не оспорюються сторонами у справі.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Обовязковість договору для виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

Стаття 712 ЦК України зазначає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Відповідач поставив позивачу товар з порушенням строку визначеного договором та у неповному обсязі.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 669, ч. 1 ст. 670 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Аналогічні положення містить і ч. 2 ст. 693 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2013р. між ТОВ «ТРИ СТАР» (Первинний кредитор) та ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» (Новий кредитор) був укладений договір уступки права вимоги, за яким Новий кредитор прийняв право (замість Первинного кредитора) вимагати від боржника (ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» належного виконання зобовязань за договором поставки №15/7/13 від 15.07.2013р. і додатковою угодою №1 від 25.09.2013р. (а.с.39 т.1).

У справі наявна видаткова накладна №1 від 14.02.2014р., ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» поставило ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» згідно договору відступлення права вимоги від 15.12.2013р. кукурудзу у кількості 1350,71т. на суму 1485782,00 грн. (а.с.99 т.2)

04.04.2014р. сторони договору уступки права вимоги прийшли до взаємної згоди розірвати договір, уклавши відповідну угоду (а.с. 40. т.1).

В подальшому 25.06.2015р. ТОВ «ТРИ СТАР» (Первинний кредитор) уклало з ОСОБА_4 (Новий кредитор) новий договір про відступлення права вимоги з аналогічним предметом договору.(а.с.41 т.1).

Зазначений договір за взаємною згодою сторін також був розірваний угодою від 04.09.2015р.(а.с.42 т.1).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 516 ЦК України встановлено порядок заміни кредитора у зобовязанні. Нормами ч. 1 цієї статі допускається здійснення заміни кредитора у зобов'язанні без згоди боржника. В той же час наведена норма містить і виключення, які полягають у забороні такої заміни, якщо це встановлено договором або законом.

Наведене підтверджується і ч. 3 ст. 512 ЦК України: «Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом».

Пунктом 10.8. договору поставки від 15.07.2013р. сторони погодили, що жодна зі сторін не може передати права та обовязки за договором третім особам без письмової згоди іншої сторони за виключенням законних правонаступників.

Неможливість заміни кредитора у зобовязанні у випадку застереження про це у договорі підтверджується також і постановами Верховного ОСОБА_4 України, який у постанові від 19.08.2014р. по справі №3-56гс14 вказав: «Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобовязанні допускається протягом усього часу існування зобовязання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом».

За висновком, зробленим Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015р. у справі N3-43гс15: «За загальним правилом, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. Тобто відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні, якщо обов'язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК недійсним, оскільки він суперечить положенням ч. 1 ст. 516 ЦК».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не зясував дотримання сторонами вимог зазначених норм права щодо можливості заміни кредитора у зобовязанні відповідно до договірних умов.

Позивач не надав доказів письмової згоди відповідача на передачу прав і обовязків за договором третій особі, не відбувався перехід прав і обовязків від одного субєкта до іншого в порядку правонаступництва.

Таким чином, наведені договори про відступлення права вимоги не можна вважати такими, що відповідають вимогам закону, оскільки укладені вони з порушенням чинного законодавства та договору поставки.

Разом з тим, колегія суддів розглядає дану справу з урахуванням того, що договори відступлення права вимоги існували на час здійснення господарських операції, які є предметом оспорювання, і є розірваними за обоюдною згодою сторін за договорами.

Частиною 1 ст.651 ЦК України встановлено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовим наслідком розірвання договору відповідно до ч. 2 ст.653 ЦК України є припинення зобовязання сторін.

У разі розірвання договору зобов'язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором (ч. 3 ст.653 ЦК України).

Зобовязання відповідача щодо поставки насіння соняшника врожаю 2013 року за договором поставки залишились не виконаними. Відповідачем не надано доказів передачі залишку товару.

Господарським судом помилково застосовано ч. 4 ст. 653 ЦК України, за якою сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовував свої доводи посиланням на обставини встановлені під час розгляду Кіровським районним судом м. Кіровограда і апеляційним судом Кіровоградської області цивільних справ №№404/1163/13-ц та 2/404/4306/13. Доказом належного виконання зобовязання з передачі товару суд визнав видаткову накладну №1 від 14.02.2014р.

З процесуальних документів у справах №№404/1163/13-ц та 2/404/4306/13 вбачається, що ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» була подана до ОСОБА_5 та ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» позовна заява про солідарне стягнення з відповідачів боргу у сумі 1485782,00 грн., 412273,06 грн. відсотків за користування чужими коштами та стягнення з відповідача-2 штрафу у сумі 760000,00 грн.. Позовні вимоги були обґрунтовані посиланням на укладений 15.12.2013р. між ТОВ «ТРИ СТАР» і ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» договір уступки права вимоги та укладений 15.07.2013р. між ТОВ «ТРИ СТАР» і ОСОБА_5 договір поруки, за яким ОСОБА_5 зобовязався відповідати перед ТОВ «ТРИ СТАР» за виконання ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» зобовязань, що виникли за спірним договором поставки.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.12.2013р. за заявою ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» судом були вжиті заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на зерно кукурудзи в кількості 9801460 кг, що належить ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» і знаходиться на елеваторі за адресою: м. Кіровоград, с. Нове, вул.. Ливарна, 1-Р. Товариство обґрунтовувало необхідність вжиття заходів посилаючись на той факт, що ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» не має грошових коштів для погашення боргу, однак є власником зерна кукурудзи.

Доказів наявності у власності ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» зерна кукурудзи заявником надано не було, що вбачається з самої заяви (а.с.24 т.4). Судом не було встановлено факт належності зерна відповідачу-2 та не взято до уваги інтереси й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном, що може призвести до незворотних наслідків (а.с.26-27 т.4).

Скасовуючи ухвалу від 19.12.2013р. апеляційний суд Кіровоградської області в ухвалі від 25.02.2014р. вказав, що між ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» і ПАТ «ОСОБА_6 Сбербанк Росії» 12.12.2013 р. було укладено договір застави, належного йому на праві власності рухомого майна, а саме зерно кукурудзи в кількості 4100 тон, балансова вартість якого за вказаним договором складає 4348337 грн.

ТОВ «Торговий дім «КЗК» є власником 4365000 кг кукурудзі, яка згідно договору на здійснення сушіння від 01.10.2013р. з ТОВ «АРК «Ніка» по теперішній час знаходиться на території елеватору підприємства відповідача. Все належне ТОВ «Торговий дім «КЗК» зерно за договором застави від 12.12.2013р. перебуває в заставі ПАТ «ОСОБА_6 банк Сбербанк Росії». Дана юридична особа вказує, що через накладення арешту на зерно кукурудзи оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції підприємство не має змоги розпоряджатися належним йому зерном.

Ціна арештованого майна значно вища, ніж сума боргу, про стягнення якого ставиться питання; частина зерна, на яке накладено арешт, є предметом застави.

В подальшому ухвалою суду апеляційної інстанції від 02.04.2014р. було скасовано і ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.02.2014р. про визнання мирової угоди, укладеної між ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг», ОСОБА_5 та ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка». За умовами мирової угоди сторони домовлялись, що ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» зобов'язується передати ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» у власність в рахунок погашення боргу, штрафу та відсотків за користування чужими коштами на суму 2662200 грн. 36 коп. зерно кукурудзи в кількості 9801460 кг. ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» зобовязаний власними силами вивезти зерно кукурудзи в кількості 9801460 кг. або розпорядитись майном у іншій спосіб відповідно до законодавства, а ОСОБА_5 не чинить позивачу у цьому будь-яких перешкод.

Ухвалою Кіровського райсуду від 26.05.2014р. за заявою позов ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» позов ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» до ОСОБА_5, ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка», третя особа ПАТ «ОСОБА_6 банк Сбербанк Росії» про стягнення боргу залишено без розгляду.

Згідно видаткової накладної №1 від 14.02.2014р., ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» поставило ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг» згідно договору відступлення права вимоги від 15.12.2013р. кукурудзу у кількості 1350,71т. на суму 1485782,00 грн.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Тобто, виконанням відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договірні підстави визначаються добровільно суб'єктами цивільних правовідносин в договорах. Сторони є вільними у виборі будь-яких підстав припинення їх зобов'язань, в тому числі домовитися про можливість припинення зобов'язання в односторонньому порядку за бажанням будь-якої сторони.

Так, згідно п. п.1.1 і 2.6. договору поставки №15/7/13 від 15.07.2013р. відповідач зобовязався здійснити поставку на елеватор за базисом поставки та у строк вказаний у договорі саме насіння соняшника, а не зерна кукурудзи. Наведені умови були погоджені сторонами.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

Стаття 654 ЦК України зобовязує сторін зміну договору вчиняти в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пунктом 10.5. договору поставки сторони погодили, що зміни та доповнення вносяться до договору за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди договору, яка укладається у письмовій формі та підписується уповноваженими представниками сторін.

Матеріали справи не містять відповідної додаткової угоди щодо зміни предмета договору.

Щодо виконання зобовязання за договорами уступки права вимоги, то і за ними неможливо визнати належним чином проведене виконання зобовязання за договором поставки, оскільки дані договори є укладеними з порушенням вимог чинного законодавства та є розірваними.

Заперечує щодо належним чином проведеного зобовязання і ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг». В письмових поясненнях директор товариства вказав, що розірвання договору уступки від 15.12.2013р.відбулося, у звязку із неможливістю його виконання. Третя особа також зазначила, що після розірвання договору уступки права вимоги, позивач правомірно звернувся з позовними вимогами про стягнення боргу з відповідача (а.с. 90-92 т.1).

В поясненнях від 20.04.2016р. директор також вказав, що не підписував видаткової накладної №1 від 14.02.2014р., а ТОВ «ТРИ СТАР Трейдінг», відповідно не отримувало від ТОВ «Агропромислова компанія «Ніка» кукурудзи в рахунок боргу (а.с.82 т.2). Тобто, якщо дійсно мало місце проведення зобовязання належним чином, безглуздим було б укладення угоди про розірвання договору уступки права вимоги.

Таким чином, зобовязання відповідача щодо поставки насіння соняшника врожаю 2013 року за договором поставки залишились не виконаними. Відповідачем не надано доказів передачі залишку товару, а отже позивач має право на отримання оплаченого товару в силу ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Зазначеною статтею встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У звязку з вищенаведеним, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з не доведенням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставами для скасування рішення господарського суду Кіровоградської області та задоволення позовних вимог позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» (с. Черняхівка Кіровоградської області) задовольнити.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 31 серпня 2016 року у справі №912/3695/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Ніка» (27630, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Обознівка, вул. Польова, буд. 2, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ СТАР» (27641, Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Черняхівка, вул. Польова, 5, код ЄДРПОУ 13745,00 грн. заборгованості згідно договору поставки №15/7/13 від 15.07.2013р., 22286,73 грн. судового збору за подання позовної заяви та 24515,40 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Зобовязати господарський суд Кіровоградської області видати наказ відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 ГПК України.

(постанова виготовлена у повному обсязі 10.10.2016 року)

ОСОБА_7Євстигнеєв

Судді: І.М.Науменко

ОСОБА_8