РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016Справа №910/11625/16
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Гласс-Трейд"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Рікада"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

- публічне акціонерне товариство "Індустріальна скляна компанія"

про визнання договору про відступлення права вимоги №1/02-15У від 03.02.2015 року недійсним

Представники сторін:

від позивача: Довбиш С.П. - представник за довіреністю № 5217, 5218 від 15.12.2014 р.;

від відповідача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Гласс-Трейд" та товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Рікада", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів публічне акціонерне товариство "Індустріальна скляна компанія", про визнання договору про відступлення права вимоги №1/02-15У недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Гласс-Трейд" як первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Рікада" як новим кредитором укладено договір № 1/02-15У про відступлення права вимоги від 03.02.2015 року.

За умовами цього договору з метою погашення заборгованості боржника - публічного акціонерного товариства "Індустріальна скляна компанія" за емітовані прості векселя АА № 1439315 від 20.08.2008 року та АА 1439316 від 03.09.2010 року первісним кредитором передаються права за договором № ДД 246-0612 від 26.06.2012 року, украденого з первісним кредитором, останній передає, а новий кредитор приймає на себе, у порядку та на умовах по даному договору, право вимоги по зобов'язаннях боржника за емітовані прості векселя, які складають 713 492,20 грн. за даним договором до нового кредитора переходить також право стягнення з боржника сум компенсації за зобов'язаннями боржника згідно чинного законодавства.

Ухвалою господарського суду Херсонської області 07.02.2012 року порушено провадження у справі № 5024/948/2012 про банкрутство ПАТ "Індустріальна скляна компанія". Ухвалою господарського суду Херсонської області від 04.11.2014 року кредиторські вимоги позивача до ПАТ "Індустріальна скляна компанія" визнані в розмірі 11 330 629,91 грн. та включені до реєстру вимог кредиторів боржника.

Позивач вважає, що вказаний договір є таким, що не відповідає вимогам закону та порушує майнові права та інтереси позивача, отже його слід визнати недійсним.

Як підставу для недійсності позивач, в тому числі, зазначає, що вказаний правочин містить ознаки фіктивності, оскільки сторонам договору було відомо станом на дату підписання договору про скрутне матеріальне становище ПАТ "Індустріальна скляна компанія", векселі не пред'явлені для платежу протягом одного року з дати складання та відсутність в матеріалах справи про банкрутство боржника акту прийому-передачі цінних паперів.

Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати договір про відступлення права вимоги №1/02-15У від 03.02.2015 року недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.06.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.07.2016 року.

18.07.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи по справі, клопотання про витребування доказів по справі.

Представники відповідачів 1, 2 та третьої особи в судове засідання 18.07.2016 року не з'явилися, вимоги ухвали суду від 24.06.2016 року не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача з'явився у судове засідання та підтримав подане клопотання про витребування доказів по справі.

Суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.07.2016 року розгляд справи відкладено на 06.09.2016 року.

02.09.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва третя особа подала документи по справі, клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представники відповідачів 1, 2 та третьої особи в судове засідання 06.09.2016 року не з'явилися, вимоги ухвали суду від 24.06.2016 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для повторного витребування доказів по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.09.2016 року розгляд справи відкладено на 19.09.2016 року.

07.09.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про витребування доказів.

19.09.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав доповнення до позовної заяви, клопотання про залучення третьої особи.

Представники відповідачів 1, 2 та третьої особи в судове засідання не з'явилися, вимоги ухвали суду від 24.06.2016 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме відповідачу 1: 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 9/2, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 24.06.2016 є місцезнаходженням відповідача 1; відповідачу 2: 73035, Херсонська обл., місто Херсон, провул. Янтарний, будинок 2, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 24.06.2016 є місцезнаходженням відповідача 2 та 73036, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Університетська, буд. 183 А, кв. 32 відповідно до безкоштовного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 24.06.2016 є місцезнаходженням відповідача 2.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача підтримав клопотання про залучення третьої особи та про витребування доказів.

Суд відмовив у задоволення клопотання про залучення третьої особи та про витребування доказів у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Гласс-Трейд" як первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Рікада" як новим кредитором укладено договір № 1/02-15У про відступлення права вимоги від 03.02.2015 року.

За умовами цього договору з метою погашення заборгованості боржника - публічного акціонерного товариства "Індустріальна скляна компанія" за емітовані прості векселя АА № 1439315 від 20.08.2008 року та АА № 1439316 від 03.09.2010 року первісним кредитором передаються права за договором № ДД 246-0612 від 26.06.2012 року, украденого з первісним кредитором, останній передає, а новий кредитор приймає на себе, у порядку та на умовах по даному договору, право вимоги по зобов'язаннях боржника за емітовані прості векселя, які складають 713 492,20 грн. за даним договором до нового кредитора переходить також право стягнення з боржника сум компенсації за зобов'язаннями боржника згідно чинного законодавства.

Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Ухвалою господарського суду Херсонської області 07.02.2012 року порушено провадження у справі № 5024/948/2012 про банкрутство ПАТ "Індустріальна скляна компанія". Ухвалою господарського суду Херсонської області від 04.11.2014 року кредиторські вимоги позивача до ПАТ "Індустріальна скляна компанія" визнані в розмірі 11 330 629,91 грн. та включені до реєстру вимог кредиторів боржника.

Позивач вважає, що вказаний договір є таким, що не відповідає вимогам закон та порушує майнові права та інтереси позивача, отже його слід визнати недійсним. Як підставу для недійсності позивач зазначає, що вказаний правочин містить ознаки фіктивності.

Як вбачається з Договору про відступлення та з самого векселя АА № 1439316 від 03.09.2010 року, він був складений без зазначення строку платежу. Позивач зазначає, що з матеріалів справи № 5024/948/2012 про банкрутство ПАТ "Індустріальна скляна компанія" не вбачається, що у строк пред'явлення (протягом одного року з дати складання) вексель був пред'явлений для платежу. Особою, на користь якої повинен був здійснюватись платіж є ТОВ «Макаді», яка припинена в 2011 році. Щодо векселю АА № 1439315 від 20.08.2008 року зі строком пред'явлення 20.08.2011 року позивач зазначає, що також з матеріалів справи № 5024/948/2012 про банкрутство ПАТ "Індустріальна скляна компанія" не вбачається, що у строк пред'явлення вексель був пред'явлений для платежу, особою, на користь якої повинен був здійснюватись платіж є ТОВ «Люксопт», яка припинена в 2012 році.

Також укладаючи даний договір про відступлення права вимоги сторонам мало бути відоме скрутне становище фінансове третьої особи, вимоги вказаних товариств є кредиторами боржника.

Суд зазначає, позивачем не надано доказів недійсності вищеназваних векселів. Між тим, укладення договору про відступлення права вимоги не ставиться залежність від пред'явлення чи не пред'явлення векселю до платежу. Також, укладення вказаного договору не заледить від фінансового становища третьої особи.

Позивач зазначає, що акт прийому передачі цінних паперів по договору № ДД 246-0612 від 26.06.2012 року відсутній та договором № ДД 246-0612 від 26.06.2012 року (купівлі продажу цінних паперів) передбачено підписання сторонами акту прийому-передачі цінних паперів протягом 10 банківських днів з моменту підписання договору (п. 2.3.), також векселі вважаються переданими з моменту підписання акту прийому- передачі цінних паперів.

Однак, в матеріалах справи наявний акт прийому-передачі документів за договором № 1/02-15У про відступлення права вимоги від 03.02.2015 року, відповідно до якого на виконання п. 2.2. договору первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв оригінал договору № ДД 246-0612 від 26.06.2012 року та прості векселя АА № 1439315 від 20.08.2008 року та АА № 1439316 від 03.09.2010 року .

Третя особа в особі розпорядника майна подала супровідний лист на виконання ухвали господарського суду міста Києва від 18.07.2016 року, відповідно до якого розпорядником майна виявлено копію договору № ДД 246-0612 від 26.06.2012 року.

Довідкою № 3246 від 26.09.2016 року ПАТ «Юніон Стандарт Банк» повідомив, що дійсно в банку відкритий рахунок ТОВ "Гласс-Трейд" та рух коштів з 03.02.3015 року по 03.02.2016 року відсутній.

В доповненні до позовної заяви від 19.09.20016 року позивач звертає увагу, що вказані векселі не можуть бути передані за цивільно-правовою угодою. Також зазначає, що посилаючись на ст. 83 ГПК, що суд зобов'язаний визнати недійсним також договір № ДД 246-0612 від 26.06.2012 року, оскільки він укладений з порушенням законодавства.

Суд зазначає, що визнання недійсним договору № ДД 246-0612 від 26.06.2012 року є новою вимогою, і позивач не позбавлений права звертатись з вимогою про визнання недійсним вказаного договору в передбаченому чинним законодавством порядку. Окрім того, ст. 83 ГПК передбачено, що господарському суду при прийнятті рішення надано право виходити за межі позовних вимог тільки якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору та про це є клопотання заінтересованої сторони. Необхідною є наявність двох зазначених умов одночасно. Матеріали справи не містять письмового та мотивованого з посиланням на докази, клопотання.

У п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 (далі - постанова Пленуму ВГСУ № 11) роз'яснено, що фіктивний правочин (ст. 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Як зазначено у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що спірний договір був укладений його сторонами на власний розсуд, сторонами не оспорювався, факт його укладення та виконання всіх умов договору сторонами не заперечувався, в тому числі надано докази передачі векселів по Договору про відступлення права вимоги. Доказів протилежного представник позивача суду не надали.

Отже, позивач, не довів, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення спірного правочину, та відповідно не довів його фіктивність.

Зогляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що підстави для визнання недійсним договору № 1/02-15У про відступлення права вимоги від 03.02.2015 року відсутні. Позивач не довів, що учасники спірного правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. Відтак, суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, п.2 ч.2 ст. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 06.10.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий