РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2016Справа №910/13858/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна»
проздійснення відшкодування шкоди в порядку регресу 49 500, 00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Храмов М.М. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про здійснення відшкодування шкоди в порядку регресу 49 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №310566741.13 від 21.05.2013р. внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.07.2016 р. порушено провадження у справі №910/13858/16 та призначено її до розгляду на 23.09.2016 р.

09.08.2016р. та 20.09.2016р. через загальний відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли витребувані ухвалою суду від 29.07.2016р. документи по справі.

16.08.2016р. від Моторно (транспортне) бюро України через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва надійшли витребувані судом документи.

Представник позивача в судове засідання 23.09.2016р. з'явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 23.09.2016р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, що перешкоджало розгляду спору по суті, суд створюючи сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, відклав розгляд справи та зобов'язав відповідача виконати вимоги суду.

Представник позивача в судове засідання 30.09.2016р. з'явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 30.09.2016 р. вдруге не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02140, м.Київ, вул.Ревуцького, 42-Г, яка згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 30.09.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2013 р. між позивачем, як страховиком та ОСОБА_2, як страхувальником було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу №714/12-Т/Дп/04, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

18.08.2013р. по автодорозі Київ - Чернігів на 43 км + 860 м. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобілем марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_2, у стані стомлення (заснув за кермом), при цьому не контролював його рух, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, який стояв на узбіччі, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Відповідно до відомостей про дорожньо-транспортну пригоду №92499 ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3, вимог п.п. 2.9 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі №361/10055/2013-п від 07.10.2013р. встановлено порушення ОСОБА_3, вимог п.п. 2.9 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

21.08.2013р. страхувальник ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №310566741.13 від 21.05.2013р.

Відповідно до звіту №872 про оцінку автомобіля марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість відновлювального ремонту складає 231 562, 91 грн., а матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП складає 58 493, 70 грн.

Згідно ремонтній калькуляції №872/13Х від 08.09.2013р., сформованого за допомогою системи Аудатекс, вартість ремонту автомобіля марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 231 562,91 грн.

10.10.2013р. складено звіт №723117 про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу, згідно якого ринкова вартість автомобіля марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, в пошкодженому стані з урахуванням ПДВ складає 22 200,00 грн.

14.11.2013р. позивачем складено страховий акт №105993 при конструктивній загибелі автомобіля марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до якого сума до виплати складає 50 569,01 грн. (з розрахунку страхова сума 70 000, 00 грн., франшиза -505,00 грн., експлуатаційний знос - 1 725,99 грн., залишкова вартість - 22 200, 00 грн.)

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», виконуючи свої зобов'язання за Договором, перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 50 569,01 грн. ОСОБА_2, що підтверджується наявним в матеріалах справи видатковим касовим ордером №5056 від 26.11.2013р.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, належить громадянину ОСОБА_4 та знаходився під керуванням ОСОБА_5

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Із наявної в матеріалах справи відомостей про дорожньо-транспортну пригоду №92499, вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, належить громадянину ОСОБА_4 та знаходився під керуванням ОСОБА_6, вина якого у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи.

Доказів того, що ОСОБА_6 не мав права керування транспортним засобом - автомобілем марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_2, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 керував транспортним засобом - автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_2, на законних підставах.

Договором (поліс №АС/3905969 ) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Позивач претензією №1075 від 25.03.2016р. звернувся до відповідача з проханням відшкодувати у порядку регресу шкоду, заподіяну в результаті ДТП у розмірі 50 569,01 грн.

Втім, відповідач відповіді на вимогу не надав, виплату страхового відшкодування не здійснив.

Згідно ст.27 Закону України "Про страхування" та ч.1 ст.1191 ЦК України, які регулюють регресні відносини, що є відмінними від відносин страховика та страхувальника під час сплати страхового відшкодування, до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача (відповідальної особи) у розмірі фактично виплаченого відшкодування (у розмірі понесених витрат), тобто у спірній сумі, що виключає будь-яку залежність вказаного розміру від оцінки відновлювального ремонту та коефіцієнту фізичного зносу.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом серії №АС/3905969 розміри лімітів відповідальності та франшизи (500,00), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 49 500,00 грн., у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, в повному обсязі з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 ГПК України.

Судом на час розгляду спору дотримувалися вимоги відносно усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, здійснювалися заходи щодо дотримання поваги до них. Однак, як свідчать винесені судом процесуальні документи, представник відповідача двічі не виконав вимоги суду щодо забезпечення участі у судовому засіданні свого представника, наведення вимог та заперечень відносно пред'явленого позивачем позову та стягнення з нього заборгованості.

Оцінивши фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що у діяльності підприємства відповідача існують недоліки, зокрема, неналежне ставлення його посадових осіб до своїх обов'язків, відсутністю належної правової оцінки спірним правовідносинам, нездійснення належного контролю за виконанням своїх зобов'язань, бракує організація претензійно-позовної роботи на підприємстві, мають місце факти ухилення від вчинення дій, покладених судом на сторону, а саме, не з'явлення до судового засідання, не надання письмового відзиву на позов, доказів виконання своїх грошових зобов'язань за договором, що розглядається судом як затягування судового процесу.

З урахуванням даних обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход державного бюджету України штраф у сумі 100,00 грн., передбачений п. 5 ст. 83 ГПК України за ухилення від вчинення дій, покладених судом на сторону та надіслати на його адресу окрему ухвалу згідно вимог ст. 90 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 43 , 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 90 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького,42Г; ідентифікаційний код 30636550) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33; ідентифікаційний код 16285602) суму страхового відшкодування у розмірі 49 500,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 378, 00 грн. Видати наказ.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул. Ревуцького,42Г; ідентифікаційний код 30636550) в дохід державного бюджету України штраф у сумі 100,00 грн., видавши наказ та надіславши його на виконання до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 05.10.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко