ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р.Справа № 915/1855/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 03.10.2016:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю

від третьої особи не зявився

від органу ДВС ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016 в порядку ст. 121-2 ГПК України

по справі № 915/1855/15

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Южно-Українська АЕС

до відповідача: Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 12179720,92 грн. основного боргу, 480169,31 грн. втрат від інфляції, 146681,74 грн. 3% річних, 880844,35 грн. штрафу та 1784627,93 грн. пені

за участю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

У судовому засіданні 03.10.2016 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.02.2016 у справі №915/1855/15 позовні вимоги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Южно-Українська АЕС (далі також позивач, стягувач, Компанія) до Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (далі також відповідач, боржник, КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, Підприємство) задоволено частково: стягнуто з Підприємства на користь Компанії 12179720,92 грн. основного боргу, 480169,31 грн. збитків від інфляції, 146681,74 грн. 3% річних, 535388,38 грн. пені та 264253,32 грн. штрафу. У решті позовних вимог відмовлено.

17.03.2016 на виконання вказаного рішення Господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ.

На виконання вказаного наказу 31.03.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також орган ДВС) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №50663862) та надано боржнику семиденний термін для добровільного виконання зазначеного рішення суду.

19.04.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 823447,20 грн. у звязку з невиконанням боржником виконавчого документа у наданий строк.

КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою від 11.05.2016 № 03/693, в якій просило скасувати згадану постанову від 19.04.2016, винесену у виконавчому провадженні ВП №50663862 в частині стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 823447,20 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016 у справі № 915/1855/15 (суддя М.В. Мавродієва) скаргу КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» №03/693 від 11.05.2016 задоволено частково: визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.04.2016 в частині стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 205353,97 грн. у виконавчому провадженні ВП №50663862 з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2016 у справі №915/1855/15. У решті скарги відмовлено.

Не погодившись з ухвалою господарського суду від 04.07.2016, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить (з урахуванням наданих у засіданні суду апеляційної інстанції від 03.10.2016 усних пояснень) скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні вищезгаданої скарги Підприємства в повному обсязі. Як зазначено у скарзі, названий Департамент вважає, що правові підстави для задоволення скарги відповідача відсутні, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, в чому саме полягає порушення чи оспорення його права, за захистом якого він звернувся до суду, а також не доведено суду наявності правових підстав для скасування постанови від 19.04.2016 про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням №50663862 в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок № 5 АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» у м. Києві. Відтак, на думку вказаного департаменту, скарга Підприємства є необґрунтованою та безпідставною, у звязку з чим у її задоволенні слід відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції від 03.10.2016 представник органу ДВС просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні вищезгаданої скарги Підприємства в повному обсязі. Представник відповідача просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Представник позивача залишив вирішення питання щодо оскаржуваної ухвали на розсуд суду.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується долученим до матеріалів справи поштовим повідомленням з відміткою підприємства поштового звязку про вручення поштового відправлення, не зявилась, а отже, не скористалась своїм процесуальним правом прийняти учать у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали оскарження ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016 у справі № 915/1855/15, на підставі заяви ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» старшим державним виконавцем Державної виконавчої служби 31.03.2016 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50663862 з виконання судового наказу № 915/1855/15, виданого 17.03.2016, та надано боржнику семиденний термін для добровільного виконання вищевказаного судового наказу.

19.04.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 823447,20 грн. у звязку з невиконанням боржником виконавчого документа у наданий строк.

Не погоджуючись із вказаною постановою органу ДВС, Підприємство звернулось до Господарського суду Миколаївської області зі скаргою від 11.05.2016 № 03/693.

У силу ч.ч. 1, 3 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 6 цього Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 даного Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами ч. 1 ст. 28 вказаного Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Пунктом 3.7.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, передбачено, що у разі, якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

Отже, з наведених положень слідує, що розмір стягуваного державним виконавцем виконавчого збору залежить від суми заборгованості, яка рахується за боржником станом на початок примусового виконання рішення.

Як свідчать матеріали оскарження вказаної ухвали суду від 04.07.2016, листом від 14.04.2016 № 03/591 КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство направило органу ДВС лист про сплату частини заборгованості на загальну суму 7460453,80 грн. з доданням до нього відповідних доказів.

З акту проведеної сторонами звірки взаєморозрахунків від 23.06.2016 вбачається, що станом на дату початку примусового виконання рішення суду та винесення постанови про стягнення виконавчого збору 19.04.2016, розмір самостійно непогашеної заборгованості відповідача становив 6180932,25 грн.

Таким чином, розмір виконавчого збору мав бути розрахований державним виконавцем, виходячи саме з суми, не сплаченої боржником самостійно, - 6180932,25 грн., а не з суми боргу, зазначеної у виконавчому документі, та мав становити відповідно 618093,23 грн. (10 відсотків суми, яка не була сплачена боржником самостійно), а не 823447,2 грн.

Посилання державного виконавця на те, що йому не було відомо про часткове погашення суми боргу в добровільному порядку, по-перше, не впливають на факт невідповідності винесеної постанови від 19.04.2016 щодо визначення розміру виконавчого збору вищевикладеним приписам чинного законодавства, а по-друге, не узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, місцевий господарський суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що скарга КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» підлягає задоволенню частково, оскільки безпідставним є стягнення за оскарженою постановою з боржника виконавчого збору лише у сумі 205353,97 грн., тому підстави для повного визнання постанови від 19.04.2016 недійсною відсутні.

Твердження органу ДВС про не доведення Підприємством наявності правових підстав для скасування постанови від 19.04.2016 про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням №50663862 в частині накладення арешту на розрахунковий рахунок № 5 АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» у м. Києві є помилковими, оскільки боржником оскаржувалась інша постанова від 19.04.2016 (щодо стягнення виконавчого збору), ніж та, на яку посилається вказаний Департамент (щодо накладення арешту на кошти боржника).

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та не можуть бути підставою для скасування ухвали господарського суду першої інстанції від 04.07.2016, тому ухвалу слід залишити без змін, так як вона ухвалена при повному з'ясуванні всіх обставин справи та при вірному застосуванні положень чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105, 106, 121-2 ГПУ України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016 по справі № 915/1855/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 06.10.2016.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький