ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 р. Справа № 909/749/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування",

вул. Герцена, 10, м. Київ, Центральна Частина Києва, Київ, 04050

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька"

вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення 7 520,77 грн. затрат по виплаті страхового відшкодування

за участю:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №107/2016 р. від 23.03.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" подало позов до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення 7 520,77 грн. затрат по виплаті страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 05.09.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.09.2016 року. Ухвалою суду від 20.09.2016 року відкладено розгляд справи на 04.10.2016 року.

В судове засідання представник позивача не з'явився, представник відповідача проти позову заперечив.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В спірному випадку, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача, за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню вирішення спору.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

08.04.2015 року приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" та ТОВ "ФЕС УКР" уклали договір страхування №PKS 1500452 майнових інтересів власників автомобіля "Mitsubishi GRANDIS", реєстраційний номер НОМЕР_1.

02.02.2016 року в місті Києві, на вулиці Дегтярівській відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль "Volkswagen Touareg", реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 та застрахований автомобіль "Mitsubishi GRANDIS", реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_2.

У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до рахунку-заказу (акту виконаних робіт) № РО-0000078 від 23 березня 2016 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля "Mitsubishi GRANDIS", реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 25 690, 50 грн.

За словами позивача, зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 23 лютого 2016 року було складено страховий акт №112264.

Відповідно до платіжного доручення №3402 від 24 лютого 2016 року АТ "ПРОСТО-страхування" виплатило страхове відшкодування за ремонт автомобіля "Mitsubishi GRANDIS", реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 24 340, 50 грн.

Позивач стверджує, що фактичні витрати АТ "ПРОСТО-страхування", пов'язані з цим страховим випадком складають 24 340, 50 грн.

Як стверджує позивач, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Галицька" відповідно до Полісу №АІ/8578299. Відповідно до вказаного полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 000 грн.

За словами позивача, зважаючи на дану обставину, АТ "Страхова компанія "Галицька" взяло на себе відповідальність щодо врегулювання наслідків даної події, а саме дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.02.2016 року.

22.04.2016 року АТ "ПРОСТО-страхування" звернулося до АТ "Страхова компанія "Галицька" із заявою про страхове відшкодування в розмірі 24 340, 50 грн. За словами позивача, 14.07.2016 року АТ "Страхова компанія "Галицька" частково відшкодувала страхове відшкодування в розмірі 16 819, 73 грн.

Таким чином, позивач, з посиланням на ст. 1191 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 7 520, 77 грн.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується, подав суду відзив на позовну заяву вих. №2470 від 12.09.2016 року (вх.№12887/16 від 16.09.2016 року). У своєму відзиві відповідач вказує на те, що відповідно до положень чинного законодавства величина страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при пошкодженні транспортного засобу не може перевищувати вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу.

За словами відповідача, позивач дійшов помилкового висновку про те, що зобов'язання позивача перед страхувальником щодо виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування PSK№1500452 від 08.04.2015 року автоматично переноситься на виплату страхового відшкодування договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, застосувавши при цьому вимоги ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України.

За словами відповідача загальна вартість робіт з відновлюваного ремонту автомобіля "Mitsubishi GRANDIS", реєстраційний номер НОМЕР_1, з врахуванням зносу в розмірі 53,0% складає: 4293 грн. вартість робіт + 4660, 20 грн. вартість матеріалів + 7866, 53 грн. вартість запасних частин = 16 819 грн. 73 коп., що і сплачено відповідачем. Таким чином, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи за договором страхування №PKS 1500452 майнових інтересів власника автомобіля "Mitsubishi GRANDIS" від 08.04.2015 року, АТ "ПРОСТО-страхування" взяло на себе зобов'язання здійснити страхове відшкодування по ризикам "Пошкодження" без вирахування зносу. У зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП 02.02.2016 року в м. Києві за участю автомобіля "Volkswagen Touareg", реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 та застрахований автомобіль "Mitsubishi GRANDIS", реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3) позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 24 340, 50 грн. (платіжне доручення №3402 від 24.02.2016 року) без урахування фізичного зносу.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Volkswagen Touareg", реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент скоєння ДТП була застрахована АТ "Страхова компанія "Галицька" відповідно до Полісу №АІ/8578299 від 31.08.2015 року.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до положень п.2.1 ст.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статтею 29 вказаного Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З врахуванням викладеного страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов'язаний відшкодувати завдані застрахованим транспортним засобам збитки, пов'язані з відновлюваним ремонтом, лише з урахуванням зносу.

В спірному випадку, судом взято до уваги поданий відповідачем розрахунок на виплату страхового відшкодування по страхуванню цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів за шкоду, пов'язану з пошкодженням транспортного засобу від 14.07.2016 року, відповідно до якого сума відшкодування з врахуванням знову (53%) становить 16 819, 73 грн. Відтак, вимогу позивача про відшкодування відповідачем спірної суми в розмірі 7 520, 77 грн., що є вартістю фізичного зносу, суд вважає неправомірною та такою, що суперечить положенням ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним до регулювання спірних правовідносин. При цьому судом взято до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладеній в постанові від 29.06.2016 року по справі №909/1011/15.

Разом з тим, судом враховано правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 року по справі №910/22731/14 щодо необхідності розмежування переходу права вимоги (суброгації), яка має місце у даній справі і регулюється положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України. Таким чином, в суду відсутні підстави брати до уваги доводи позивача з посиланням на ст. 1191 ЦК України, яка не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Суд, дослідивши подані позивачем докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу статті 49 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 22, 979, 988, 993 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 32, 43,49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" /04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, / до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" /76018, м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 22, / про відшкодування затрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 7 520 грн. 77 коп. (сім тисяч п'ятсот двадцять гривень сімдесят сім копійок) - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.10.16

Суддя Фрич М. М.