ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа № 914/3946/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Судді Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Петрик К.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги за вих. № 1993 від 22.07.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВЕРТРАНС», м. Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2016

у справі № 914/3946/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс», м. Львів

про стягнення 14 072,53 грн.

за участю представників :

від позивача не зявився

від відповідача ОСОБА_2- представник.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.07.2016 у справі № 914/3946/15 (суддя Король М.Р.) позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Овертранс» на користь ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» 14 072,53 грн. та 1 827 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2016 у справі № 914/3946/15 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано, що :

- автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_2 до факту дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту - ДТП)був технічно-справним, що підтверджується протоколами перевірки технічного стану від 18.02.2014, міжнародним сертифікатом технічного огляду від 06.03.2014, подорожнім листом від 27.03.2014 та висновком судової технічної експертизи № 764 від 22.06.2016;

- позивач не направляв для огляду пошкодженого майна свого представника, а перевезення автомобілем НОМЕР_1, НОМЕР_2 за маршрутом Україна-Данія-Україна після ДТП було завершено водієм ОСОБА_3 самостійно;

- в судових рішеннях, якими ОСОБА_3 було визнано винним у порушенні п.п. 2.3. а Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України, не встановлено та не зазначено, які саме причини викликали несправність напівпричепа, та їх характер, не встановлено причинно-наслідковий зв'язок у даній ДТП.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції при прийнятті оспорюваного рішення в порушення вимог ч. 5 ст. 49 ГПК України стягнув з відповідача 1827 грн. замість 1218 грн. судового збору за результатами вирішення даного господарського спору

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/3946/15 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Кузь В.Л., судді Марко Р.І. та Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.2016 апеляційну скаргу було прийнято до провадження, призначено до розгляду на 26.09.2016. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.10.2016.

Позивач участі свого представника в судових засіданнях не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача навів у судовому засіданні свої доводи та заперечення з приводу поданої апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 03.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке:

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2014 між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ТОВ «Овертранс» (страхувальник) укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого являлося страхування цивільно-правової відповідальності страхувальника перед третіми особами при використанні транспортного засобу «Volvo FH» д.н.з. НОМЕР_3 та транспортного засобу «Причіп SCHWARZMULLER» д.н.з. НОМЕР_4 (поліс страхування №АС/6486422 та №АС/6486407).

Вищевказані договори набрали чинності з 19.02.2014 та діяли до 18.02.2015 включно.

Як встановлено судом першої інстанції 03.04.2014 водій страхувальника ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Volvo FH» д.н.з. НОМЕР_3 з причепом «SCHWARZMULLER» д.н.з. НОМЕР_4, скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, що експлуатувався на підставі договору оренди транспортного засобу від 23.09.2013 ТОВ «Євро-Дах», під керування ОСОБА_4 (на підставі наказу №5 від 23.09.2013. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

На підставі наказу № 115-к від 17.06.2013 ОСОБА_3 був прийнятий відповідачем на роботу на посаду водія автотранспортних засобів.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 27.05.2014 у справі №444/758//14-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06.08.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, постанову Жовківського районного суду Львівської області від 27.05.2014 у справі №444/758//14-п без змін.

У судових рішеннях встановлено, що ОСОБА_3 не виконав вимоги п.2.3а Правил дорожнього руху України, так як перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан причепа, внаслідок чого він відчепився та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, що рухався позаду в попутному напрямку, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АБ2 № 330562 від 03.04.2014, з яким ОСОБА_3 був ознайомлений, що підтверджується його підписом, схемою ДТП, поясненнями потерпілого, поясненнями свідків, поясненнями правопорушника від 03.04.2014 і такі пояснення не були спростовані будь-якими іншими доказами, здобутими в судовому засіданні.

Відповідно до звіту № 607/14 про оцінку автомобіля, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_6 в результаті його пошкодження під час ДТП, склала 14 072,53 грн.

На підставі страхового акту №1.102.14.05504/VESKO27351 від 24.09.2014 та заяви ТОВ «Овертранс», позивачем власнику автомобіля НОМЕР_6 виплачено страхове відшкодування в розмірі 14072,53 грн., що підтверджено платіжним дорученням №132 418 від 26.09.2014.

27.02.2015 року позивачем на адресу відповідача була надіслана регресна вимога в формі претензії №ЛВ6440 від 13.02.2015 щодо компенсації в порядку регресу витрат у розмірі 14 072,53 грн.

У відповідь на претензію позивача, відповідач листом №873 від 27.03.2015 повідомив, що заявлені в претензії вимоги є безпідставними, зазначивши при цьому, що в постанові Жовківського районного суду Львівської області від 27.05.2014 у справі №444/758//14-п не встановлено та не зазначено, які саме причини викликали несправність причепа, та їх характер, не встановлено причинно-наслідковий зв'язок у даній ДТП.

Під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції на клопотання відповідача ухвалою суду від 28.01.2016 у справі № 914/3946/15 було призначено судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, та на вирішення якої поставлено запитання: чи відповідав технічний стан та обладнання транспортних засобів: автомобіля VOLVO FH, реєстраційний номер НОМЕР_3, напівпричіпа Schwarzmuller, реєстраційний номер НОМЕР_4 існуючим вимогам Правил дорожнього руху станом на момент ДТП (03.04.2014).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №764 від 22.06.2016 на момент огляду і експертного дослідження, 31.03.2016 , технічний стан та обладнання систем, які впливають на безпеку дорожнього руху (гальмової системи, рульового керування, системи зовнішнього освітлення, шин та сідельно-зчіпного пристрою) автопоїзда у складі сідельного тягача VOLVO FH 42T, реєстраційний номер НОМЕР_3, та напівпричіпа-борртового Schwarzmuller, реєстраційний номер НОМЕР_4, відповідав існуючим вимогам Правил дорожнього руху України (при умові, що не проводилися ремонтно-відновлювальні роботи вищевказаних систем можна вважати, що і на момент ДТП 03.04.2014 технічний стан цих систем міг відповідати існуючим вимогам Правил дорожнього руху України).

Висновок судової автотехнічної експертизи, в якій зазначено лише припущення про відповідність вищевказаних систем вимогам Правил дорожнього руху України на момент ДТП, за умови непроведення таких ремонтно-відновлювальних робіт, оцінюється судом відповідно до ст. 43 ГПК України

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, коли страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов. Наявність такого права в страховика виникає, зокрема, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху (пп.г) ст. 38.1.1 Закону).

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З аналізу цієї норми та ч. 1 ст. 1191 ЦК України вбачається, що для їх застосування необхідні дві умови: 1. право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим. 2. регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Позивач здійснивши страхування цивільно-правової відповідальності відповідача, фактично прийняв на себе обов'язок відшкодувати завдані страхувальником, а саме за участі його забезпеченого транспортного засобу збитки, а тому, сплативши суму страхового відшкодування, припинив зобов'язання з відшкодування шкоди потерпілій особі.

Таким чином, відбулось відшкодування шкоди потерпілому страховиком, внаслідок чого позивач набув права звертатись, у передбачених випадках, визначених п. 38.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", до винної особи саме із регресним позовом.

Підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе такі елементи, як збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причиновий зв'язок між протиправністю поведінки особи і збитками та вина. За загальним правилом, відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення, виключає настання цивільної відповідальності. При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина особи презюмується та не підлягає доведенню, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Можливість страховика на відшкодування шкоди в порядку регресу зі страхувальника, який є суб'єктом господарювання, внаслідок спричинення страхового випадку його працівником, повністю узгоджується із загальними засадами правового регулювання відносин, що виникають внаслідок заподіяння позадоговірної шкоди.

Так, відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В господарському процесі у відповідності до вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України преюдиційне значення для господарського суду має вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що обставини встановлені в постанові Жовківського районного суду Львівської області від 27.05.2014 у справі № 444/758/14-п щодо встановлення вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП (у зв'язку із невиконанням вимог п. 2.3а Правил дорожнього руху України щодо перевірки перед виїздом та забезпечення технічно-справного стану транспортного засобу), яка мала місце 03.04.2014, та внаслідок якої автомобілю НОМЕР_6 були завдані пошкодження, а також наявність трудових відносин ОСОБА_3 з ТОВ «Овертранс», є преюдиційними при розгляді даного спору відповідно до вимог ст. 35 ГПК України.

Таким чином, особою відповідальною за завдані збитки, є ТОВ «Овертранс».

У звязку з наведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" стягнув з відповідача на користь позивача в порядку регресу суму страхового відшкодування, виплаченого останнім потерпілій особі в розмірі 14 072,53 грн.

Стосовно доводів скаржника, судова колегія зазначає, що відповідно до заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору ОСЦПВВНТЗ від 03.04.2014, поданої страховику, страхувальник (ТОВ «Овертранс») зазначив, що в нього під час руху 03.04.2014 відчепився причіп, потерпілий не встиг відреагувати та здійснив зіткнення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини ДТП та обставини щодо встановлення вини водія відповідача у цій ДТП були встановлені в постанові Жовківського районного суду Львівської області від 27.05.2014 у справі №444/758/14-п (набрала законної сили), та які в свою чергу відповідно до ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення для господарського суду при вирішенні даного господарського спору.

Доводи скаржника, що стосуються доказів технічної справності транспортних засобів на час скоєння ДТП, не можуть бути оцінені господарським судом, оскільки це порушує принцип преюдиційності обставин, визначений ст. 35 ГПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як зазначено вище, причини ДТП, вина водія відповідача у її скоєнні встановлені в постанові Жовківського районного суду Львівської області від 27.05.2014 у справі №444/758/14-п, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06.08.2014.

Відповідно до цього, місцевим господарським судом правильно застосовано зазначену норму процесуального права.

Разом з тим, Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що судом першої інстанції помилково, в порушення вимог ст. 49 ГПК України та Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення з позовом до суду у даній справі) стягнуто з відповідача на користь позивача 1 827 грн. судового збору, адже судовий збір за подання до суду 13.11.2015 позовної заяви майнового характеру про стягнення 14 072,53 грн. становив 1 218 грн.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу за вих. № 1993 від 22.07.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю «Овертранс», м. Львів задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2016 у справі № 914/3946/15 змінити в частині розподілу судового збору. Стягнути з ТОВ «Овертранс» (81130, Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Львівська Бічна, буд. 6; ідентифікаційний код 30626867) на користь ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 20474912) 1 218 грн. судового збору.

3. У решті рішення суду залишити без змін.

4. Витрати по сплаті судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 05.10.2016.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.