КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа№ 910/31212/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Андрієнка В.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Кирищук В.П. (за довіреністю № 91/2015/11/11-5 від 11.11.2015 р.);

від відповідача: Коваль О.С. (ордер серії ВЛ № 000020837 від 16.06.2016 р.);

від третьої особи: Бражник Н.А. - голова правління; Богініч Д.О. (дов. від 07.03.2016 р.);

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Екскаваторщик-1"

на рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2016р.

у справі № 910/31212/15 (суддя: Андреїшина І.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Житлово-будівельного кооперативу "Екскаваторщик-1"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Екскаватор-1"

про стягнення 490 875,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 509 798,22 грн., з яких: 269 695,40 грн. основного боргу, 99 792,82 грн. пені, 9 805,66 грн. трьох відсотків річних та 130 504,32 грн. інфляційної складової боргу у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на постачання теплової енергії № 810300 від 01.04.2000 р.

В подальшому, у січні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 497 998,23 грн., з яких: 257 895,40 грн. основного боргу, 99 792,85 грн. пені, 9 805,66 грн. трьох відсотків річних та 130 504,32 грн. інфляційної складової боргу у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на постачання теплової енергії № 810300 від 01.04.2000 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 р. було залучено до участі в справі третю особу - Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Екскаватор-1".

12.04.2016 р. через відділ діловодства суду першої інстанції від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 490 875,22 грн., з яких: 250 772,39 грн. основного боргу, 99 792,85 грн. пені, 9 805,66 грн. трьох відсотків річних та 130 504,32 грн. інфляційної складової боргу у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на постачання теплової енергії № 810300 від 01.04.2000 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 910/31212/15 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з житлово-будівельного кооперативу "Ескаваторщик-1" на користь публічного акціонерного товариства "Київенерго" 250 772 грн. 39 коп. основного боргу, 130 504 грн. 32 коп. інфляційної складової боргу, 9 805 грн. 66 коп. трьох відсотків річних та 99 792 грн. 85 коп. пені.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 250 772,39 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач - житлово-будівельний кооператив "Екскаваторщик-1" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить здійснити заміну неналежного відповідача - ЖБК «Екскаваторщик-1» на належного відповідача - ОСББ «Екскаватор-1», рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2016 р. у справі № 910/31212/15 скасувати та в позові відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання про заміну первісного відповідача на належного відповідача та зазначив, що договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810300 від 01.04.2000 р. було укладено між ПАТ "Київенерго" та ЖБК "Екскаваторщик-1" для забезпечення мешканців двох багатоквартирних будинків по проспекту Л. Курбаса. 14-А (особовий рахунок № 810300) та по вулиці Тулузи, 18 (особовий рахунок № 810308) послугами опалення та гарячої води. При цьому, відповідач повідомив, що заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача виникла по житловому будинку за адресою: проспект Л. Курбаса, 14-А в результаті державної реєстрації ОСББ «Екскаватор-1» 12.10.2014 р. Відповідач зауважив, що не передавав на баланс будинок за адресою: пр.-т Л. Курбаса, 14-А в м. Києві жодній юридичній особі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Екскаваторщик-1" та призначено справу до розгляду.

16.06.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2016 р. без змін.

17.06.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2016 р. без змін.

24.06.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

08.08.2016 р. через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення розгляду справи.

В судових засіданнях 21.06.2016 р., 12.07.2016 р., 08.09.2016 р. було оголошено перерви до 12.07.2016 р., 08.09.2016 р. та 27.09.2016 р. відповідно.

В судовому засіданні 27.09.2016 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представники позивача та третьої особи вказали, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.04.2000 року між акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", яка була перейменована на публічне акціонерне товариство "Київенерго" (енергопостачальна організація) та житлово-будівельним кооперативом "Екскаваторщик-1" (абонент) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810300, відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року, в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору, а абонент зобов'язується виконувати умови та порядок оплати в обсягах і терміни, які передбачені в додатку № 4 до даного договору (том 1 а.с. 21-37).

Згідно з пунктом 2.3.2 договору відповідач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до договору.

Додатками № 3 та № 4 до договору № 810300 від 01.04.2000 р. визначено тарифи на теплову енергію та порядок розрахунків за спожиту теплову енергію.

Згідно з п. п. 3, 3.1 додатку № 4 сплату за вказаними в п. 2. цього додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця, при цьому: в разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку, йому пред'являється до сплати заявлена кількість теплової енергії на поточний місяць (згідно додатку № 1 до даного договору); у випадку перевищення фактичного використання теплової енергії понад заявленого, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця; у випадку, якщо фактичне використання нижче від заявленого, сплата проводиться за фактичними показниками.

Відповідно до п. 3.2. додатку № 4 абонентам, які не мають приладів обліку: щомісячно виставляється до сплати кількість теплової енергії згідно до договірних навантажень з урахуванням середньомісячної розрахункової температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та фактичного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду; кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді.

Відповідно до п.5.1. договору облік споживання "Абонентом" теплової енергії проводиться по приладах обліку та розрахунковим способом.

Згідно з п. 5.3. договору абонент, який має прилади обліку, щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни, передбачені у додатку № 1 до даного договору.

Відповідно до п. 6.3.4. договору абонент несе відповідальність за виконання порядку розрахунків за теплову енергію, викладених у додатку № 4 до договору.

Згідно з п.п. 8.1., 8.4. договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2000 р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доказів припинення договору в установленому порядку господарському суду не надано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору № 810300 від 01.04.2000р. у період з 01.12.2012 р. до 01.10.2015 р. відповідачу було поставлено теплову енергію, що підтверджується копіями облікових карток (табуляграм) споживання теплової енергії та копіями відомостей приладів обліку споживання теплової енергії (том 1 а.с. 96-111).

Проте, відповідач умови договору в повному обсязі не виконав, в зв'язку з чим позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості, 3 відсотків річних, інфляційної складової боргу та пені.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріали справи свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 250 772,39 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Умови договору, укладеного між сторонами свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.(ч. 1 ст. 625 ЦК України)

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 632 ГК України у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоуправління.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Нормами ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Частинами 1 та 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказів припинення договору № 810300 від 01.04.2000 р. чи внесення змін до нього в установленому порядку господарському суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання за договором № 810300 від 01.04.2000 р. виконав належним чином, зауважень щодо відпуску теплової енергії від відповідача не надходило, тоді як відповідач у визначений договором № 810300 від 01.04.2000 р. та додатками до нього строк оплату за спожиту теплову енергію здійснив не повністю, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за період з грудня 2012 року по вересень 2015 року в розмірі 269 695,40 грн. по житловому будинку за адресою: вул. Тулузи, 18, що також підтверджується розгорнутим розрахунком, здійсненим окремо по договорам, укладеним між позивачем та відповідачем, та між позивачем та третьою особою. З зазначеного розрахунку вбачається, що позивачем нараховано відповідачу заборгованість лише по житловому будинку за адресою: вул. Тулузи, 18.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем сплачено 11 800,00 грн., у зв'язку з чим позивачем 15.01.2016 року подано заяву про зменшення позовних вимог (том 1 а.с. 113) та відповідно до протоколу засідання комісії з розгляду актів порушень та коригування обсягів та вартості теплової енергії, яка реалізована споживачам у попередніх звітних періодах № 14 від 22.09.2015 р. по договору № 810300 здійснено зняття нарахувань у розмірі 7 123,01 грн. з відповідача, у зв'язку з чим позивачем 13.04.2016 р. також було подано заяву про зменшення позовних вимог (том 2 а.с. 141).

При цьому, як видно з довідки про стан розрахунків за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплоенергію ЖБК «Екскаваторщик-1», надану позивачем оплаті заборгованості за теплоенергію по вул.. Тулузи 18 по платіжним дорученням № 613 від 29 грудня 2015 року на суму 12 000,00 грн. (а.с.242 том 1) та від 28 січня 2016 року № 2 на суму 16086, 76 грн., останні були враховані при визначенні розміру заборгованості.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 810300 від 01.04.2000 року, станом на час винесення рішення судом першої інстанції становить 250 772,39 грн.

Доказів належного виконання зобов'язань щодо оплати спожитої теплової енергії за договором № 810300 від 01.04.2000 року у сумі 250 772,39 грн. за період з грудня 2012 року по вересень 2015 року відповідач не надав, що свідчить про порушення відповідачем умов договору, а також ст. ст.525,526 ЦК України та ст.193 ГК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем належним чином були виконані свої зобов'язання за договором постачання теплової енергії № 810300 від 01.04.2000 року, то відповідач зобов'язаний в повному обсязі розрахуватись за поставлену теплову енергію та сплати заборгованість в розмірі 250 772,39 грн.

При цьому, необґрунтованими є посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо заміни його на іншого відповідача - ОСББ «Екскаватор-1», оскільки спір у справі виник у зв'язку з невиконанням умов договору на постачання теплової енергії № 910300 від 01.04.2000 р., який був укладений між публічним акціонерним товариством "Київенерго" та житлово-будівельним кооперативом "Екскаваторщик-1", тоді як у ОСББ "Екскаватор-1" відсутні права та обов'язки за даним договором, про що також було зазначено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції. Також, колегія суддів приймає до уваги те, що згідно розгорнутого рахунку нарахувань, наданого позивачем за договорами № 810300, № 811300 та № 812300 заборгованість по оплаті за спожиту теплову енергію ОСББ «Екскаватор-1» по будинку за адресою м. Київ, вул.. Леся Курбаса 14а - відсутня.

Таким чином, клопотання відповідача про заміну його на іншого відповідача - ОСББ «Екскаватор-1» задоволенню не підлягає.

Крім того, з позовних вимог вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 130 504,32 грн. інфляційної складової боргу та 9 805,66 грн. трьох відсотків річних у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційної складової боргу та 3 % річних, погоджується з висновком суду першої інстанції що він є вірним, тому на підставі ст. 625 ЦК з відповідача підлягають стягненню 130 504,32 грн. інфляційної складової боргу та 9 805,66 грн. трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором № 810300 від 01.04.2000 р.

Щодо стягнення пені в розмірі 99 792,85 грн., колегія суддів погоджується з задоволенням позовних вимог в цій частині та зазначає на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

Пунктом 3.5. додатку № 4 до договору № 810300 від 01.04.2000 р. визначено, що у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду (п. 3 цього додатку), енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманої теплової енергії своєчасно не виконував, тому останній повинен сплатити позивачу пеню відповідно до п. 3.5 додатку № 4 до договору № 810300 від 01.04.2000 р.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 99 792,85 грн. є обґрунтованими, арифметично вірними та підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про зупинення розгляду справи, то колегія суддів вважає його необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу встановлено перелік підстав зупинення провадження у справі. Так, відповідно до частини першої ст. 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаною з нею справи, що розглядається іншим судом. При цьому, пов'язаною з нею справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Відповідно до рекомендацій Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Відповідно до абз. 2 п.3.16 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Враховуючи зазначені вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Колегія суддів зазначає, що рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року по справі № 826/15733/15, на яке посилається відповідач по справі, як на підставу для зупинення провадження даної справи, винесено після винесення судом першої інстанції рішення по даній справі, а тому відповідно до вимог ст. 101 ГПК України зазначена постанова не може бути підставою для скасування рішення.

Водночас, колегія суддів зазначає на те, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції, в порядку ст.112 ГПК України про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 910/31212/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Екскаваторщик-1" на рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 910/31212/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2016 року у справі № 910/31212/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/31212/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді В.В. Андрієнко

М.А. Дідиченко