РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016Справа №910/12495/16

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Мединський і К"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест"

про стягнення грошових коштів

Суддя Дупляк О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Діхтяр Р. В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Інвест" про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 08.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 розгляд справи відкладено на 29.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 розгляд справи відкладено на 27.09.2016.

В судове засідання 27.09.2016 представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Таким чином нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав суду усні пояснення по суті справи, в яких проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань по оплаті поставленого йому позивачем 17.09.2014 товару на загальну суму 60 000, 00 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав відсутності у нього відповідних зобов'язань, оскільки не приймав 17.09.2014 жодного товару від позивача і доказів іншого матеріали справи не містять.

У судовому засіданні 27.09.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

За твердженням позивача, між ним, як постачальником, та відповідачем, як покупцем в 2014 році укладено договір б/н від 01.07.2014 на поставку запчастин, на виконання якого позивачем було поставлено відповідачу за видатковою накладною № ГОМК0007083 від 17.09.2014 запчастини до дробильного обладнання, сито струнне для просіювання гірської маси на суму 60 000, 00 грн з ПДВ.

Згідно викладеного в позовній заяві, оскільки майно, товар та документацію позивача, які знаходилися за місцезнаходженням позивача: Донецька область, м. Єнакієве, пр. Гірників, буд. 42, 09.09.2014 були захоплені незаконними військовими угрупуваннями, частина юридичної документації позивача була втрачена, в тому числі і договір б/н від 01.07.2014. Підписана з боку відповідача видаткова накладна № ГОМК0007083 від 17.09.2014, за твердженням позивача, не була йому повернута відповідачем.

На підтвердження факту поставки позивачем відповідачу товару на суму 60 000, 00 грн 17.09.2014 позивач надав суду копію видаткової накладної № ГОМК0007083 від 17.09.2014 підписану з боку позивача, копію рахунку на оплату № ГОМК0007083 від 17.09.2014 та копію акту звірки взаємних розрахунків станом за період: 01.07.2014 - 25.09.2014 між позивачем та відповідачем.

Із наданого позивачем акту звірки взаємних розрахунків станом за період: 01.07.2014 - 25.09.2014 між позивачем та відповідачем слідує, що станом на 25.09.2014 позивач має заборгованість перед відповідачем в розмірі 128 536, 96 грн. Вказаний акт підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками. Із вказаного акту, також вбачається, що 17.09.2014 з боку позивача на користь відповідача мала місце реалізація товарів та послуг № ГОМК0007083 від 17.09.2014.

В березні 2016 року позивач звернувся до відповідача із претензією на суму 75 599, 98 грн, в якій просив оплати заборгованість, в тому числі по видатковій накладній № ГОМК0007083 від 17.09.2014. На вказану претензію відповідач відповіді не надав, і дій які б свідчили про визнання претензії не вчинив, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 60 000, 00 грн заборгованості за поставлений товар, 3 008, 22 грн 3 % річних за період прострочення з 03.10.2014 по 03.06.2016, 45 198, 45 грн втрат від інфляції за період прострочення з жовтня 2014 рок по квітень 2016 року.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 9 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

В пункті 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За умовами ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, видаткова накладна №ГОМК0007083 від 17.09.2014 на суму 60 000, 00 грн не приймається судом в якості належного доказу поставки запчастин на відповідачу, оскільки зазначена видаткова накладна підписана лише з боку позивача, тож, за відсутності підпису уповноваженої особи відповідача на видатковій накладні №ГОМК0007083 від 17.09.2014 відсутні підстави стверджувати, що вказані в цій видатковій накладній запчастини на суму 60 000, 00 грн були прийняті відповідачем.

Також, не приймається судом в якості належного доказу прийняття відповідачем запчастини на суму 60 000, 00 грн і наданий позивачем акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2014 по 25.09.2014, оскільки акт звірки взаємних розрахунків є підтвердженням сторонами факту існування заборгованості, проте, не є первинним фінансовим документом, на підставі якого встановлюється виконання зобов'язання, зокрема, поставка товару.

Крім того, суд звертає увагу, що частиною 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим. Тобто, за відсутності належних доказів, в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження суми заборгованості, одне лише підписання боржником акту звірки взаєморозрахунків є недостатнім для стягнення з нього заборгованості. По-друге, чинним законодавством України акту звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін повинні підтверджуватися первинними документами - договором, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо.

Таким чином, враховуючи, що видаткова накладна №ГОМК0007083 від 17.09.2014 на суму 60 000, 00 грн відповідачем не підписана, позивачем не надано суду договір б/н від 17.09.2014 на поставку запчастин, а відповідачем заперечується факт укладення договору та факт прийняття товару, як і не надано належних доказів допущення відповідачем порушень зобов'язань за договором б/н від 17.09.2016, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 60 000, 00 грн, 3 % річних в сумі 3 008, 22 грн та втрат від інфляції в сумі 45 198, 45 грн є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим задоволенні позову слід відмовити.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок позивача (ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.10.2016.

Суддя О. М. Дупляк