ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2016 Справа № 910/14120/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Алльрус-Україна»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропілллявугілля»
простягнення 122 822,29 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - директор
від відповідачаОСОБА_2 представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алльрус-Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення основного боргу у розмірі 106848,00 грн, пені у розмірі 5342,40 грн, 3% річних у розмірі 2301,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 8330,89 грн.

13.09.2016 відповідачем подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропілллявугілля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алльрус-Україна» про внесення змін до умов Договору поставки №1334-ПУ-УМТС від 25.06.2015. Відповідачем надано копію позовної заяви про внесення змін до договору поставки з відбитком штемпеля канцелярії господарського суду Донецької області про її подання 12.09.2016.

В судовому засіданні 04.10.2016 відповідачем подано відзив на позовну заяву, до якого додано копію ухвали господарського суду міста Києва від 23.09.2016 у справі №905/2622/16 про призначення до розгляду справи про внесення змін до договору.

В судовому засіданні 04.10.2016 представник відповідача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача проти вказаного клопотання заперечив та зазначив, що відповідач намагається затягнути розгляд даної справи.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження по справі. Зупинення провадження по справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у даній справі.

Як розяснено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши підстави, з яких відповідач просить внести зміни до Договору поставки №1334-ДУ-УМТС від 25.06.2015, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи по суті, оскільки розгляд справи №905/2622/16 не унеможливлює та не перешкоджає розгляду справи № 910/14120/16.

В судовому засіданні 04.10.2016 представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з необхідністю надання додаткового часу на проведенням переговорів щодо можливості врегулювання спору мирним шляхом.

Представник позивача заперечив проти вказаного клопотання та зазначив, що укладення сторонами мирової угоди можливе і на стадії виконання рішення суду.

У задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом відмовлено з підстав його необґрунтованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №1334-ДУ-УМТС від 25.06.2015 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує та зазначає, що вимоги, викладені у позовній заяві, мотивовані тим що, у відповідності до п. 5.4 Договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію по цьому Договору здійснюються в порядку та строки узгоджені сторонами у відповідних Специфікаціях, які є невідємною частиною цього Договору. 12.09.2016 відповідачем було подано позовну заяву про внесення змін до п. 5.4 Договору в частині строків оплати отриманого товару, за якою 23.09.2016 судом порушено провадження у справі, а тому у разі задоволення позовних вимог про внесення змін до договору, предмет спору у даній справі буде відсутній.

Рішення прийнято 04.10.2016, оскільки в судовому засіданні 13.09.2016 оголошувалась перерва.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В

25.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алльрус-Україна» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (покупець, відповідач) підписано договір №1334-ДУ-УМТС (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція, товар) в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі і Специфікаціях, які є невідємною частиною даного Договору.

25.06.2015 сторонами підписані Специфікації до Договору, якими визначено асортимент, кількість, ціну, умови поставки товару та строк оплати.

Відповідно до п. 5.1 Договору загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх Специфікацій, які є невідємною частиною даного Договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від погодженої до поставки кількості, загальна сума Договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, вказаної в Специфікаціях до Договору. Толеранс (відхилення по кількості) поставки продукції складає 20%, якщо інше не передбачено сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

В будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума Договору не повинна перевищувати еквіваленту 3000000,00 грн з ПДВ на дату укладення Договору. Сума Договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної Додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого органу управління покупця.

Згідно з п. 5.2 Договору ціни на продукцію, що поставляється, встановлюються сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 106848,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних №59 від 28.08.2015 на суму 71232,00 грн та №60 від 28.08.2015 на суму 35616,00 грн.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видаткових накладних, підтверджується підписом його представника на зазначених видаткових накладних та довіреністю відповідача на отримання товару від позивача, в якій зазначено перелік та кількість товару, що належить отримати, який відповідає переліку та кількості товару, який поставлено та отримано за вказаними накладними.

В судовому засіданні 04.10.2016 представник відповідача не заперечив щодо отримання відповідачем товару від позивача за вказаними видатковими накладними, однак зазначив, що товар доставлявся відповідачу службою доставки «Нова пошта» та фактично був отриманий відповідачем 01.09.2015, на підтвердження чого надав суду належним чином засвідчені копії експрес-накладних (оригінали оглянуто судом в судовому засіданні).

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.4 Договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію по даному Договору здійснюються покупцем строк погоджений сторонами у відповідних Специфікаціях, які є невідємною частиною даного Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

У Специфікаціях від 25.06.2015 до Договору сторонами погоджені умови оплати: розрахунок за продукцію, поставлену постачальником по даному Договору, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 65 календарного дня з дати поставки продукції на основі отриманого покупцем рахунку і при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених умовами Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Датою поставки вважається дата, яка зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником (п. 4.7 Договору).

На видаткових накладних проставлена дата їх складання - 28.08.2015.

У п. 2 Специфікацій від 25.06.2015 до Договору погоджені умови поставки: місце призначення поставки: DDP (Інкотермс-2010) ПСП «Шахта Новодонецька» 85013, Донецька обл., м. Білозерськ.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме експрес-накладних «Нова пошта» №7623 та № 0290 від 28.08.2015, наданих відповідачем, товар фактично був отриманий відповідачем 01.09.2015, що підтверджується підписом його представника за довіреністю - завідуючим складом ОСОБА_3 на зазначених експрес-накладних. Довіреність відповідача на отримання товару від позивача в якій зазначено перелік та кількість товару, що належить отримати, який відповідає переліку та кількості товару, який поставлено та отримано за вказаними накладними, міститься в матеріалах справи.

В судовому засіданні 04.10.2016 судом оглянуті оригінали експрес-накладних «Нова пошта» №7623 та № 0290 від 28.08.2015.

В судовому засіданні 04.10.2016 представник позивача не заперечив та погодився, що товар який поставлявся за спірними видатковими накладними від 28.08.2016 фактично був отриманий відповідачем 01.09.2016.

Відтак, у відповідача виник обов'язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Таким чином, товар отриманий за видатковими накладними №59,60 від 28.08.2015 відповідач зобовязаний був оплатити до 12.11.2015 включно (оскільки згідно експрес-накладних товар фактично був прийнятий відповідачем 01.09.2015).

Посилання відповідача на те, що 12.09.2016 відповідачем було подано позовну заяву про внесення змін до п. 5.4 Договору в частині строків оплати отриманого товару, за якою 23.09.2016 судом порушено провадження у справі, а тому у разі задоволення позовних вимог про внесення змін до договору, предмет спору у даній справі буде відсутній, судом відхиляється, з огляду на наступне.

Станом на момент поставки товару, настання у відповідача строку платежу та на час розгляду даної справи, є чинними умови Договору в частині строків оплати, які було погоджені сторонами в момент укладення Договору. Доказів внесення змін до вказаного пункту Договору станом на час розгляду даної справи відповідачем суду не надано.

Крім того, суд відзначає, що у разі задоволення позову відповідача про внесення змін до Договору в частині строків оплати за отриманий товар, відповідач не позбавлений права звернутись із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 106848,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість в сумі 106848,00 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар за договором №1334-ДУ-УМТС від 25.06.2015 у розмірі 106848,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 5342,40 грн, 3% річних у розмірі 2301,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 8330,89 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 6.8 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмір подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії товару за кожний день прострочення від вартості своєчасно не оплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукцію.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 5342,40 грн (оскільки розмір пені розрахований за подвійною обліковою ставкою НБУ є більшим, ніж погоджена сторонами у Договорі максимальна сума пені - 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції) є правомірними та такими, що підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт неналежного виконання відповідачем зобовязання щодо оплати отриманого товару встановлений судом та відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також визнаються судом обґрунтованими.

Положення ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачають можливості вибіркового обрання особою індексів інфляції за окремі періоди в межах заявленого періоду за який нараховуються інфляційні, а тому мають враховуватися всі індекси інфляції (в т.ч. з від'ємним значенням). Наведене додатково підтверджується листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62 97р.

Рекомендаціями Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 щодо порядку нарахування індексів інфляції при розгляді судових справ передбачається, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем визначено період нарахування інфляційних втрат з листопада 2015 року по липень 2016 року, однак при розрахунку інфляційних втрат позивачем не враховано індекс інфляції за липень 2016 року, який має відємне значення.

За здійсненим судом перерахунком інфляційних втрат в межах періоду нарахування визначеного позивачем, а також з урахуванням індексу інфляції за липень 2016 року, який має від'ємне значення, і не врахований позивачем, розмір інфляційних втрат становить 8215,71 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено початкову дату нарахування 3% за спірними видатковими накладними з урахуванням фактичного отримання відповідачем товару та строку настання платежу за вказаними накладними, а також не враховано, що в 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 2251,99 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»

(85043, Донецька обл., м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красноармійська, 1А, ідентифікаційний код 37014600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алльрус-Україна» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3-Б, офіс 197, ідентифікаційний код 35634102) заборгованість у розмірі 106848 (сто шість тисяч вісімсот сорок вісім) грн 00 коп., пеню у розмірі 5342 (пять тисяч триста сорок дві) грн 40 коп., 3% річних у розмірі 2251 (дві тисячі двісті пятдесят одна) грн 99 коп., інфляційні втрати у розмірі 8215 (вісім тисяч двісті пятнадцять) грн 71 коп. та судовий збір у розмірі 1839 (одна тисяча вісімсот тридцять девять) грн 93 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.10.2016

Суддя М.В. Сажнева