ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.09.2016 Справа №905/2400/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь Донецької області, ,

до відповідача, Державного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк, ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, ,

про стягнення 27 580,93 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: не зявився;

від відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Печерського району реєстраційної служби головного територіального управління юстиції у м.Києві: не зявився;

у присутності представника структурного підрозділу «Юридична служба» регіональної філії «Донецька залізниця» ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця»: ОСОБА_2 за довіреністю №1883 від 05.05.2016р., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №09/159 від 02.08.2016р. до Державного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк, про стягнення суми збитків, які виникли у звязку із незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 27580,93 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2400/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 12.08.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2400/16; залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на виконання зобов'язань за договором №245/108/16Сб від 01.02.2016р., який укладений між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (нині Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»), 19.02.2016р. на адресу останнього (вантажоодержувач) за накладною №52142148 відправлено, зокрема, у вагоні №62111968 вантаж кокс доменний вагою 40650кг., однак на станції призначення залізницею виявлено недостачу вантажу, про що було складено комерційний акт БН №724729/101 від 21.02.2016р.

Обставини викладені в означеному акті свідчать про доступ до вантажу, не збереженого перевезення на шляху слідування, що прямо вказує на вину залізниці, та наслідком чого є зазнання збитків позивачем у заявленій до стягнення сумі.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав комерційний акт БН №724729/101 від 21.02.2016р., залізничну накладну №52142148 від 19.02.2016р., а також у копіях: рахунок-фактура №90729590 від 19.02.2016р., сертифікат якості на партію №17854 від 19.02.2016р., договір №245/108/16Сб від 01.02.2016р., витяг з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №21914197 від 05.05.2016р., довідка відділення ПУМБ «РЦ в м.Маріуполь» №MPL-52/732 від 31.05.2016р. про відкритий поточний рахунок позивача, довіреність на представника.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.224, 307, 314 Господарського кодексу України, ст.16, 22, 611, 909, 920, 924 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.16, ст.ст.54-57 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.110, 113, 114, 115, 130 Статуту залізниць України, п.1.1, п.1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., п.2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., ст.ст.12 Закону України «Про залізничний транспорт», п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р.

05.09.2016р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання №09/159 від 29.08.2016р., у якому посилається на незавершену реорганізацію підприємства відповідача; звертає увагу на розяснення президії Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р., відповідно до якого Статут залізниць України не передбачає обовязковість долучення до позову доказів оплати вантажоодержувачем вартості вантажу; повідомлено про відсутність на розгляді у іншого суду даних позовних вимог, а також висловлено прохання про розгляд справи №905/2400/16 без участі представника позивача.

До клопотання додано фіскальний чек відділення звязку ВПЗ 4 від 26.08.2016р., опис вкладення у цінний лист, датований 26.08.2016р., а також у копіях: довіреність на представника позивача, договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р., довіреності на представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У задоволенні клопотання позивача про розгляд справи №905/2400/16 без участі його представника судом відмовлено, про що відображено в ухвалі господарського суду Донецької області від 08.09.2016р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.09.2016р., у порядку ст.30 Господарського процесуального кодексу України, викликано у судове засідання державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Печерського району реєстраційної служби головного територіального управління юстиції у м.Києві.

23.09.2016р. від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача електронною поштою надійшла копія заперечень б/н б/д на позовну заяву, за змістом яких останній посилається на п.2.7 розяснення президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008р. №04-5/22, зауважує на тому, що позивачем не надані належним чином засвідчені документи розміру дійсної вартості втраченого вантажу, твердження позивача про завдання збитків не підтверджується матеріалами справи, з огляду на що просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

До заперечень додано копію довіреності на представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

26.09.2016р. позивач електронною поштою надіслав копію клопотання №09/159 від 26.09.2016р., у якому викладено пояснення тотожні за змістом до наданих 05.09.2016р., а також висловлено прохання про проведення судового засідання без участі представника ПрАТ «ММК ОСОБА_5».

До клопотання додано у копіях: довіреність на представника позивача, протокол розбіжностей до договору №1970 від 25.12.2015р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, протокол узгодження розбіжностей до договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги.

Виходячи зі змісту довіреності №1883 від 05.05.2016р. та процесуальної дії, вчиненої на підставі ст.27 Господарського процесуального кодексу України, наслідком якої третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача є безпосередньо Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» без виділу та визначення структурних підрозділів, філій тощо, повноваження ОСОБА_2 на підставі довіреності №1883 від 05.05.2016р. не можуть бути розцінені як належні для представництва саме головного підприємства третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця».

З огляду на таке ОСОБА_2 відображено у судовому процесі як вільного слухача від структурного підрозділу «Юридична служба» регіональної філії «Донецька залізниця» ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця», представлені ним 27.09.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області заперечення №2022/353 від 26.09.2016р. на позовну заяву за підписом ОСОБА_2, судом до уваги не прийнято.

Представник позивача у судове засідання 27.09.2016р. не зявився.

Представник відповідача у судове засідання 27.09.2016р. не зявився, причин неявки не повідомив, витребувані судом документи не надав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання 27.09.2016р. не зявився, причин неявки не повідомив.

Представник відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Печерського району реєстраційної служби головного територіального управління юстиції у м.Києві у судове засідання 27.09.2016р. не зявився, причин неявки не повідомив, витребувані судом документи не надав.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, за цих підстав суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання позивача №09/159 від 26.09.2016р. про проведення судового засідання без участі представника ПрАТ «ММК ОСОБА_5» задоволено судом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо наступного.

Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» стягнути з відповідача Державного підприємства «Донецька залізниця» суму суми збитків, які виникли у звязку із незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 27580,93 грн.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа, зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст.ст.611, 623 Цивільного кодексу України, наслідками порушення зобовязань є, зокрема, відшкодування збитків, встановлене договором або законом. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Аналогічні норми права містять ст. ст.224, 225 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст.202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Тоді як невиконання або неналежне виконання відповідних обовязків є їх порушенням у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, що за змістом ст.611 Цивільного кодексу України має наслідком, у тому числі необхідність відшкодування збитків.

Згідно ч.1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Виникнення у особи права на компенсацію збитків у результаті порушення її цивільного права передбачається і ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України.

За приписами ч.2 ст.224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Виходячи з правової сутті викладеного, збитки заявлені позивачем є втратами, понесеними стороною, а отже, у розумінні ст.22 Цивільного кодексу України та 224 Господарського кодексу України, реальними збитками.

Відповідно до п.4 ч.3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з цього, зважаючи на правову природу заявлених до стягнення збитків, саме позивач повинен довести, що збитки були заподіяні діями відповідача, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та спричиненням збитків, розмір їх відшкодування та фактичне їх понесення.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками; вини.

Здійснив аналіз наявних матеріалів справи у відповідності до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, судом не встановлено наявність у даному випадку всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме, насамперед, вини відповідача у їх виникненні, як такої.

Як свідчать представлені суду докази, між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (постачальник) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» - нині Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №21914197 від 05.05.2016р. (покупець) укладено договір №245/108/16Сб від 01.02.2016р., на підставі якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити коксову продукцію на умовах, передбачених цим договором (п.1.1 договору).

Кількість, номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до даного договору, які являються його невідємною частиною (п.2.1 договору).

За умовами п.3.1 договору, постачальник зобовязується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях згідно з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року.

Датою поставки вважається дата календарного штемпелю станції вантажовідправника, вказана у залізничній накладній, якщо інше не передбачено базисними умовами поставки (п.3.4 договору).

Згідно з п.3.12 договору право власності на ресурси та ризик випадкового знищення або пошкодження ресурсів переходить від Постачальника до Покупця від дати поставки ресурсів.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Залізнична накладна №52142148 свідчить, що 19.02.2016р. Публічне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) зі станції відправлення Авдіївка ДОН на станцію Маріуполь Сортувальний ДОН відвантажив на адресу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (вантажоотримувач), зокрема, у вагоні №62111968 вантаж кокс доменний (вологий) масою нетто 40650кг.

На станції призначення Маріуполь Сортувальний ДОН, 21.02.2016р. отримано означений вантаж та, на підставі ст.24 Статуту залізниць України, виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Перевізний документ містить календарний штемпель станції відправлення та календарний штемпель прибуття вантажу «Укрзалізниці».

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Статтею 23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження, втрату, нестачу, псування, пошкодження прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Як свідчать матеріали справи, перевезення за залізничною накладною №52142148 від 19.02.2016р. здійснене на підставі договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, який підписано та скріплено печатками з обох сторін, зі строком дії, у відповідності до п.7.4, до 31.12.2016р.

Відповідно до преамбули цього договору, останній укладено між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» (Виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (Вантажовласник).

Пунктом 1.1 договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015р. встановлено його предмет, яким є надання Виконавцем Вантажовласнику послуг повязаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

За визначенням п.7.1 договору, Виконавець надає Вантажовласнику послуги на станціях регіональної філії «Донецька залізниця» ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця», до яких, у тому числі, беручи до уваги п.2.3 договору, віднесено станцію «Маріуполь-Сотрувальний».

З огляду на таке, спірне перевезення вантажу відбулось на станціях регіональної філії «Донецька залізниця» ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця», яке і є фактичним перевізником у спірних правовідносинах.

Приймаючи до уваги зміст ст.ст.22, 599, 611, 612, 623 Цивільного кодексу України, ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України та ст.ст.4-2, 4-3, 32-38 Господарського процесуального кодексу України, як було викладено вище, обовязковою передумовою задоволення позовних вимог щодо відшкодування збитків є встановлення складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є, зокрема, фактична наявність збитків, причинний звязок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяними збитками, вина особи, що заподіяла збитки. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання такої правової відповідальності і є підставою для відмови у стягненні збитків.

Враховуючи наведені норми законодавства та викладені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих у розумінні статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України доказів факту, що свідчить про втрати Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» за винних дій відповідача та, як наслідок причинний зв'язок між діями або бездіяльністю, поведінкою Державного підприємства «Донецька залізниця» і заподіяними збитками.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення збитків у сумі 27 580,93 грн. з відповідача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати при задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь Донецької області, до Державного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк, про стягнення суми збитків, які виникли у звязку із незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 27580,93 грн. відмовити.

2. В судовому засіданні 27.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

4. Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2016р.

Суддя О.В. Кротінова