ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. Справа № 914/1027/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Традєкс (надалі ТзОВ Традєкс), б/н від 13.07.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/3679/16 від 26.07.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 29.06.2016р.

у справі № 914/1027/16

за позовом: ТзОВ Традєкс, м. Дубно, Рівненська область

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Галичина-Захід (надалі ТзОВ Галичина-Захід), с. Кавсько, Стрийський район, Львівська область

про стягнення заборгованості в сумі 2 619 000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 12052016-1 від 12.05.2016р.)

Представникам сторін розяснено права та обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 29.06.2016р. у справі №914/1027/16 (суддя Кітаєва С.Б.) відмовлено у задоволенні позовних вимог ТзОВ Традєкс до ТзОВ Галичина-Захід про стягнення заборгованості в сумі 2 619 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи свідчать про відсутність у відповідача заборгованості по сплаті товару отриманого ним на підставі спірних накладних.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ Традєкс подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що оплата товару здійснена відповідачем на непогоджений сторонами рахунок, відповідно має місце неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 2 619 000,00 грн.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 26.07.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.07.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 20.09.2016р.

20.09.2016р. в судовому засіданні оголошено перерву до 27.09.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

27.09.2016р. в судовому засіданні оголошено перерву до 04.10.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

04.10.2016р. в судовому засіданні оголошено перерву до 06.10.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання 06.10.2016р. не забезпечив. На попередніх судових засіданнях представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представники відповідача в судових засіданнях проти доводів скаржника заперечували з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/6808/16 від 19.09.2016р.), рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим, відтак просять суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2015р. ТзОВ Галичина-Захід було направлено на електронну пошту ТзОВ Традєкс проект договору поставки № 15-033 (зі сторони відправника даний проект не підписаний та не скріплений його печаткою), згідно якого відповідач погодився прийняти від позивача та оплатити за поставку пшениці у кількості 900,000 тонн за ціною 3 880,00 грн. за одну тонну на рахунок позивача в АТ Банк «Фінанси та Кредит» (а.с. 20-22).

Враховуючи, що ПАТ Банк Фінанси та Кредит мав проблему із платоспроможністю починаючи з грудня 2014 року і з цього часу його клієнти не могли користуватися коштами на своїх рахунках, ТзОВ Традєкс у відповідь скерувало на електрону адресу відповідача свій проект договору із зауваженнями, зокрема, вказаний відповідачем рахунок позивача в ПАТ Банк Фінанси та Кредит було змінено на поточний рахунок позивача в ПАТ УкрСиббанк. Даний проект договору зі сторони ТзОВ «Традекс» був підписаний та скріплений його печаткою (а.с. 26-28).

Того ж дня відповідач надав позивачу довіреність № 246/1 на одержання своїм представником ОСОБА_5 товару від позивача (а.с. 29).

02.04.2015р. позивач виставив відповідачеві рахунок № 36 на оплату товару (900 000 кг пшениці ) на загальну суму 3 492 000,00 грн., у якому було наведено реквізити поточного рахунку банку позивача - ПАТ УкрСиббанк та наступну інформацію: Увага. Оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товару. Повідомлення про оплату є обовязковими, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на р/р постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорта (а.с. 32).

З матеріалів справи вбачається, що з 02.04.2015р. позивач розпочав поставку товару для відповідача, що підтверджується видатковими накладними: № 99 від 02.04.2015р.; № 102 віл 03.04.2015.; №103 від 06.04.2015 р.; № 105 від 07.04.2015 р.; № 106 від 08.04.2015р., із вказаними реквізитами банку АТ «УкрСиббанк», підписаними уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплені гербовими печатками товариств.

Однак, відповідач 03.04.2015р. платіжним дорученням №3251 здійснив переказ коштів у розмірі 873 000,00 грн. з призначенням платежу пшениця 225 тон згідно рах.№ 36 від 02.04.2015р. на рахунок позивача в ПАТ Банк Фінанси та Кредит (а.с. 35). Також 08.04.2015р. платіжними дорученнями № 3349 та № 3363 відповідачем було здійснено переказ коштів в сумі 1 746 000,00 грн. з призначенням платежів: «пшениця 226 тонн згідно рах. №36 від 02.04.2015р.» на рахунок позивача в АТ Банк Фінанси та Кредит.

Позивач пояснює, що того ж дня, в ході переговорів між сторонами було виявлено помилку щодо оплати товару на неналежний рахунок. В звязку з чим, 08.04.2015р. ТзОВ «Галичина-Захід» направило на електронну адресу позивача листи щодо повернення помилково перерахованих коштів (а.с. 42-44).

В свою чергу, 08.04.2015р. позивач надіслав у ПАТ Банк Фінанси та Кредит лист № 04-04/4, в якому просив повернути відповідачу помилково перераховані ним грошові кошти. Вказаний лист було прийнято та зареєстровано банком за вх.№2704 (а.с. 45).

Проте, у звязку із проблемами із платоспроможністю банку, вказане прохання позивача не було виконане банком.

В подальшому позивачем на підставі видаткових накладних № 109 від 16.04.2015р. та № 110 від 17.04.2015р. було поставлено відповідачу 205,620 т. товару на суму 797 805,60 грн. та 121,520 т. товару на суму 471 497,60 грн., з вказаними реквізитами банку АТ «УкрСиббанк» (а.с. 47-48).

Отже, загалом позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято 985,440 тон товару, загальною вартістю 3 823 506,20 тонн.

21.04.2015р. та 24.04.2015р. відповідачем було здійснено часткову оплату товару у розмірі 733 009,60 т. та 471 497,60 грн. на поточний рахунок позивача у банку ПАТ УкрСиббанк, що підтверджується виписками з банку АТ «УкрСиббанк» (а.с. 98-101).

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач не належним чином виконав свої зобов»язання щодо оплати коштів за поставку товару, за отриманий товар розрахувався частково на суму 1 204 507,20 грн. Суму 2 619 000,00 грн., яка відповідачем була перерахована за товар на розрахунковий рахунок в ПАТ Банк Фінанси та Кредит, позивач вважає заборгованістю, оскільки ТзОВ Галичина-Захід зобовязане було здійснювати оплату на поточний рахунок ТзОВ Традєкс відкритий в ПАТ УкрСиббанк, який був зазначений у рахунку на оплату та у видаткових накладних.

В звязку з чим, 25.11.2015р. ТзОВ Традєкс надіслало ТзОВ Галичина-Захід претензію № 1 про сплату заборгованості (а.с. 51-55). Однак, дана претензія була залишена без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 2 619 000,00 грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ст. 11 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За змістом ч.1, ч.3 ст. 638 ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У ст. 646 ЦК України визначено, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, у відповідь на пропозицію відповідача укласти договір, було надіслано проект договору на інших умовах ніж отримано. Доказів прийняття другою стороною (відповідачем) такої пропозиції в матеріалах справи відсутні.

Наявні в матеріалах справи два проекти договорів поставки № 15-033 від 01.04.2015р. містять відмінності в умовах та не підписані сторонами.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що майново-господарські зобовязання між сторонами виникли у спрощений спосіб, тобто шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, зокрема на підставі рахунку № 36 від 02.04.2015р. на оплату 3 492 000,00 грн. та видаткових накладних, які підписані уповноваженими особами та їх підписи скріплені гербовими печатками товариств.

У ст. 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У ч.1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт поставки позивачем товару у кількості 985.440 тон на загальну суму 3 823 506,20 грн. по вищевказаних видаткових накладних та отримання його відповідачем не заперечується сторонами.

Проте, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з відповідача в сумі 2 619 000,0 грн.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач стверджує, що відповідач не належним чином виконав умови поставки товару, за отриманий товар розрахувався частково на суму 1 204 507,20 грн. Суму 2 619 000,00 грн., яка відповідачем була перерахована за товар на розрахунковий рахунок в ПАТ Банк Фінанси та Кредит, позивач вважає заборгованістю, оскільки ТзОВ Галичина-Захід зобовязане було здійснювати оплату на поточний рахунок ТзОВ Традєкс відкритий в ПАТ УкрСиббанк, який був зазначений у рахунку на оплату та у видаткових накладних.

Як зазначалося вище, за отриманий товар відповідач перерахував кошти позивачу платіжними дорученнями № 3251 від 03.04.2015р., № 3363 від 08.04.2015р. та № 3578 від 21.04.2015р на рахунок № 6601 в ПАТ Банк Фінанси та Кредит 2 619 000,00 грн., з призначенням платежу: «... згідно рах.№36 від 02.04.2015р. Суму 1 204 507,20 грн. за отриманий товар відповідач перерахував позивачу на рахунок № 2700 у банку АТ «УкрСиббанк».

Проаналізувавши рахунок № 36 від 02.04.2015р. на оплату і спірні видаткові накладні, та враховуючи, що спірні відносини між сторонами виникли на підставі усного правочину, колегія суддів вважає, що при здійснені оплати за отриманий товар відповідач повинен був врахувати вказані позивачем реквізити рахунку, відкритого в Банку АТ «УкрСиббанк», оскільки для підтвердження належного виконання умов вказаного правочину зазначені позивачем реквізити є істотними умовами.

Відтак, здійснивши часткову оплату в розмірі 2 619 000,00 грн. на рахунок №6601 в ПАТ Банк Фінанси та Кредит відповідач вказав не належний рахунок, що підтверджується також листами ТзОВ Галичина-Захід №№ 172, 173,174 від 08.04.2015р. про повернення помилково перерахованих коштів та листом ТзОВ «Традекс» № 08-04/4 від 08.04.2015р. (а.с. 42-45).

Однак, колегія суддів вважає, що перерахування коштів за отриманий товар на розрахунковий рахунок №6601 в ПАТ Банк Фінанси та Кредит не призвело до виникнення заборгованості на вищевказану суму, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1.24 ст.1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

У п.2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті зазначено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

Згідно вимог п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою №22 НБУ 21.01.2004р., позивач не є неналежним отримувачем, тобто особою, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі, а відповідач не є неналежним платником, тобто особою, з рахунку якої помилково або неправильно переказана сума коштів.

В даному випадку мала місце правова підстава для переходу коштів від відповідача до позивача, яка не суперечила меті правовідношення, яке виникло між сторонами ( поставці товару) і його юридичному змісту.

Станом на час здійснення відповідачем переказів коштів в сумі 2 619 000,00 грн. (тобто, станом на 03.04.2015р. та станом на 08.04.2015р.), рахунок позивача №6601 в ПАТ Банк Фінанси та Кредит був відкритий і кошти були зараховані на цей рахунок.

Пунктом 30.1 ст. 30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні встановлено, що переказ вважається закінченим з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Враховуючи неповернення коштів на рахунок відповідача, відповідна сума коштів (2 619 000,00 грн.) була зарахована на рахунок позивача в ПАТ Банк Фінанси та Кредит, що являється моментом виконання грошового зобовязання відповідача.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до матеріалів справи позивачем долучено документи, з яких вбачається, що ТзОВ Традєкс зверталось до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ Банк Фінанси та Кредит з кредиторською вимогою від 30.12.2015р., у якій просило визнати ТзОВ Традєкс кредитором АТ Банк Фінанси та кредит за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між ТОВ Традєкс та АТ Банк Фінанси та Кредит, та за іншими видами заборгованості, у розмірі всіх належних товариству коштів в сумі 2 752 411,93 грн. та просило перерахувати ці кошти на поточний рахунок товариства, який зазначався у кредиторській вимозі (а.с. 126-147).

У відповідь на кредиторську вимогу позивача, ПАТ Банк Фінанси та Кредит видано довідку від 21.04.2016р. №9-331100/527 у якій повідомляється про те, що Постановою Правління НБУ №898 від 17.12.2015р. в АТ Банк Фінанси та Кредит відкликано банківську ліцензію, а сам Банк вирішено ліквідувати. Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №230 від 18.12.2015р. розпочато процедуру ліквідації Банку з 18.12.2015р. по 17.12.2017р. У відповідності до положень ст.45 ЗУ Про систему гарантування вкладів фізичних осіб 23.12.2015р. було опубліковано відомості про ліквідацію АТ Банк Фінанси та Кредит. Згідно з рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 07.04.2016р. за №488 затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ Банк Фінанси та Кредит , виданої станом на 21.04.2016р.

У довідці зазначено, що у вищевказаному реєстрі міститься інформація про включення кредиторської вимоги ТзОВ Традєкс на суму 2 752 411,93 грн. до сьомої черги вимог кредиторів та що виплата належних товариству коштів відбуватиметься згідно процедури та в строки, передбачені положеннями Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

В судовому засіданні представником позивача підтверджено, що спірні кошти, які були перераховані відповідачем на рахунок позивача у ПАТ Банк Фінанси та Кредит за поставку товару, а саме кошти в сумі 2 19 000,00 грн., є складовою суми кредиторських вимог ТзОВ Традєкс - 2 752 411,93 грн.

У іншому повідомленні ПАТ Банк Фінанси та Кредит, а саме у відповіді №9-321200/306 від 28.03.2016р. на імя адвоката ОСОБА_6, повідомляється, що ПАТ Банк Фінанси та Кредит фактично припинило виконання платіжних доручень клієнтів щодо перерахування коштів з поточних рахунків / видачу грошових коштів з поточних рахунків з дати запровадження в Банку тимчасової адміністрації, тобто, з 18.09.2015р.

До запровадження в Банку тимчасової адміністрації фінансово-розрахункові операції припинені не були, хоча мали місце окремі випадки несвоєчасного та/або неповного здійснення банком грошових переказів, ініційованих клієнтами Банку.

Таким чином, у позивача з моменту поступлення на його рахунок коштів в сумі 2 619 000,00 грн. і до 18.09.2015р, було достатньо часу для розпорядженнями коштами на своєму рахунку в ПАТ Банк Фінанси та Кредит.

Як встановлено судом, спірні кошти (2 619 000,00 грн.) які входять в суму 2 752 411,93 грн. коштів наявних на рахунку №6601 в ПАТ Банк Фінанси та Кредит, включені за кредиторською вимогою позивача до сьомої черги вимог кредиторів та виплата належних товариству коштів відбуватиметься згідно процедури та в строки передбачені положеннями Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с. 147).

Тобто, вказаними вище діями ТзОВ «Традекс» підтвердило своє право на кошти в розмірі 2 752 411,93 грн., які включають в себе кошти в розмірі 2 619 000,00 грн., що були сплачені відповідачем за отриманий ним товар по спірним накладним.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає,, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в звязку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ч.3 ст. 43 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б підтвердили факти, наведені в позовній заяві, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 29.06.2016р. у справі № 914/1027/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1