РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/13852/16

За позовом Національного медичного університету імені О.О.Богомольця

До 1. Департамента комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської

ради (Київської міської державної адміністрації)

2. Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

Про внесення змін до умов договору та стягнення 395 875,66 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача-1: Ваховська І.Б. представник за довіреністю № 062/02/07-7517 від 22.07.16.

Від відповідача-2: Цимбаліст В.В. представник за довіреністю № 155/1/03-100 від 12.01.16.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний медичний університет імені О.О.Богомольця (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Департамента комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач-1), Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (далі - відповідач-2) про:

- зміну умов договору від 15.05.14. № 1567 про внесення змін до договору від 22.03.11. № 10/3717 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, укладеного між позивачем та відповідачами, шляхом виключення зобов'язання позивача сплачувати накладні видатки підприємства, крім тих, що передбачені Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затверджених рішенням Київської міської ради від 21.04.15. № 415/1280;

- стягнення з відповідача-2 на користь позивача зайво сплачені за період з 01.10.12. по 01.12.15. накладні видатки в розмірі 363 488,49 грн. з ПДВ, амортизаційні відрахування в розмірі 32 387,17 грн. з ПДВ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.16. порушено провадження у справі № 910/13852/16 та призначено її до розгляду на 15.09.16.

14.09.16. відповідачами через відділ діловодства суду було подано письмові відзиви на позов, відповідно до яких відповідачі проти позову заперечують з підстав, викладених у відзивах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.16. відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи та відкладено розгляд справи на 27.09.16.

В судовому засіданні 27.09.16. позивачем було подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 27.09.16. розгляд справи було відкладено на 12.10.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.16. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

Позивач в судове засідання, призначене на 12.10.16. о 11:30 год. не з'явився, проте 12.10.16. о 14:12:05 год. після судового засідання подав письмові пояснення по справі.

Відповідачі в судовому засіданні 12.10.16. проти позову заперечували.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/13852/16.

В судовому засіданні 12.10.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.11. між відповідачем-2 та позивачем було укладено договір № 10/3717 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, за умовами якого відповідач-2 передав, а позивач прийняв в оренду нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Трьохсвятительська, б. 4 літера Г загальною площею 4 752,80 грн.

Договором № 1567 від 15.05.14. про внесення змін до договору № 10/3717 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду від 22.03.11., відповідачем-2 було передано права та обов'язки орендаря відповідачу-1, та з метою приведення договору у відповідність до вимог ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», договір № 10/3717 від 22.03.11. було викладено в новій редакції та присвоєно йому номер 1567.

Таким чином, 15.05.14. між відповідачем-1 (Орендодавець), позивачем (Орендар) та відповідачем-2 (Підприємство) було укладено Договір № 1567 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (нова редакція договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду від 22.03.11. № 10/3717) (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1, п. 2.1) Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), яке знаходиться за адресою м. Київ, вул. Трьохсвятительська, б. 4 літера Г загальною площею 4 752,80 кв.м (далі - об'єкт оренди).

Актом від 15.05.14. приймання-передачі об'єкт оренди було передано в оренду позивачу.

Строк дії Договору погоджено п. 9.1 з 15.05.14. по 13.05.17.

За приписами п. 3.3 Договору крім орендної плати Орендар сплачує: компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою; компенсацію втрат підприємства.

Розмір орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат за користування земельною ділянкою може бути змінено на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (п. 3.4 Договору).

Амортизаційні нарахування на об'єкт оренди нараховує та залишає у своєму розпорядженні Підприємство (п. 7.1 Договору).

Додатковою угодою від 23.02.15. до Договору сторони погодили, що очікувана сума компенсації витрат підприємства а період з 01.01.15. по 31.12.15. складає 189 379,56 грн. з ПДВ. Вказана сума підлягає коригуванню на різницю між очікуваним та фактичним індексом інфляції, коефіцієнтам податку на землю а нарахування амортизації по закінченню грудня 2015 року.

Змінами від 23.12.15. до додаткової угоди від 23.02.15. до Договору підприємство та позивач погодили, що очікувана сума компенсації витрат підприємства а період з 01.01.15. по 31.12.15. складає 189 379,56 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою від 02.03.16. до Договору сторони погодили, що очікувана сума компенсації витрат підприємства а період з 01.01.16. по 31.12.16. складає 189 379,56 грн. з ПДВ. Вказана сума підлягає коригуванню на різницю між очікуваним та фактичним індексом інфляції, коефіцієнтам податку на землю а нарахування амортизації по закінченню грудня 2016 року.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є зміна правовідношення.

Статтею 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема установлення, зміни і припинення господарських правовідносин та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 10 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають при укладенні господарських договорів, можуть бути подані на вирішення господарського суду.

Звертаючись даним позовом до суду позивач вказує на те, що Актом перевірки ДФІ України від 02.03.16. № 04-21/1 встановлено, що позивачем на користь відповідача-2 було зайво сплачено за період з 01.10.12. по 01.06.14. 110 124,74 грн. амортизаційних нарахувань та накладних видатків, за період з 01.05.14. по 01.12.15. компенсаційних витрат, до яких включено амортизаційні нарахування та накладні видатки на утримання нежилих будинків на суму 292 558,51 грн., з огляду на що, на думку позивача, вказані грошові суми повинні бути стягнуті з відповідача-2 на користь позивача. Крім того, за твердженням позивача ні Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу ні Типовим договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду не передбачено сплату орендарем орендодавцю накладних витрат та амортизаційних нарахувань а договори на відшкодування експлуатаційних витрат між позивачем та відповідачем-2 не укладавтся.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, можуть виникати, зокрема, із договорів та інших правочинів.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності із статтями 651, 652 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

З метою розгляду питання про внесення змін до договору оренди орендар подає орендодавцю заяву, три підписані ним та підприємством-балансоутримувачем примірники додаткового договору про внесення змін до договору оренди та обґрунтування запропонованих змін. Орендодавець розглядає подані документи. Якщо зміни до договору оренди не відносяться до тих, що передбачені підпунктом 12.3 та підпунктом 12.4 цього Положення, протягом 20 робочих днів орендодавець підписує зміни до договору або відмовляє у внесенні запропонованих змін (п. 12.2 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.15. № 415/1280).

Листами № 120/5-681 та № 120/5-682 від 20.04.16. позивач звернувся до відповідачів з пропозицією внести зміни до Договору та направив примірники Додаткової угоди, в якій вказав пункт про те, що Орендар не обтяжений зобов'язаннями компенсувати витрати Підприємства до яких включено амортизаційні відрахування та накладні видатки на утримання нежилих будинків з 01.10.12. та виклав пункт, який засвідчує факт того, що позивач айво сплатив грошові кошти за договором та їх розмір.

Відповідачами було відмовлено в укладенні додаткової угоди до Договору в редакції, запропонованій Орендарем.

Частиною 4 ст. 188 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Так, наслідком вирішення переддоговірного спору повинно бути прийняття судом рішення про укладення договору в тій чи іншій редакції чи спонукання укласти договір у редакції, визначеній судом за результатами вирішення спору (ч. 3 ст. 84 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що сторони не дійшли погодження щодо змін умов Договору.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, зобов'язання в судовому порядку другої сторони за договором внести до нього зміни суперечить законодавству.

Позивач просить суд змінити умови договору від 15.05.14. № 1567 про внесення змін до договору від 22.03.11. № 10/3717 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, укладеного між позивачем та відповідачами, шляхом виключення зобов'язання позивача сплачувати накладні видатки підприємства, крім тих, що передбачені Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затверджених рішенням Київської міської ради від 21.04.15. № 415/1280, з підстав того, що ні Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу ні Типовим договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду не передбачено сплату орендарем орендодавцю накладних витрат та амортизаційних нарахувань, а договори на відшкодування експлуатаційних витрат між позивачем та відповідачем-2 не укладався.

Пунктами 6.4, 6.5 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.15. № 415/1280, встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди сплачує орендну плату, витрати підприємства-балансоутримувача на утримання орендованого майна та інші платежі, зазначені у підпункті 6.5 цього Положення, незалежно від результатів господарської діяльності. Крім орендної плати орендар сплачує: податки та збори у розмірах та порядку, визначених законодавством України; компенсацію витрат підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, та плату за комунальні послуги відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем або відповідними особами, що надають такі послуги, а у разі встановлення орендної плати у розмірі 1 гривня на рік, експлуатаційні витрати підприємства-балансоутримувача відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем.

До плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються компенсація витрат комунальних підприємств, установ, організацій територіальної громади міста Києва, за якими закріплено майно територіальної громади міста Києва на праві господарського відання або оперативного управління (далі - підприємство-балансоутримувач), за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, та плата за комунальні послуги відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем або відповідними особами, що надають такі послуги, а у разі встановлення орендної плати у розмірі 1 гривня на рік, експлуатаційні витрати підприємства-балансоутримувача відповідно до договору, який укладається між орендарем та підприємством-балансоутримувачем Витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду кільком орендарям, і прибудинкової території розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, установами, організаціями загальної площі (п. 4 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.15. № 415/1280).

При цьому, оскільки Договір є трьохстороннім Договором, не суперечить нормам чинного законодавства України включення до нього умов про наявність обов'язку Орендаря відшкодувати підприємству компенсацію витрат Підприємства без укладення окремого Договору.

Крім того, приписами п. 7.1 Договору прямо передбачено право Підприємства нараховувати та залишати у своєму розпорядженні амортизаційні нарахування. Зазначений пункт Договору недійсним в судовому порядку не визнавався, не суперечить Положенню про оренду майна територіальної громади міста Києва та є правомірним. А право Орендодавця на нарахування таких амортизаційних нарахувань, на противагу твердженням позивача, умовами Договору не передбачено.

Додатково судом враховано, що Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори (ч. 2 ст. 179 ГК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Отже безпідставними є твердження позивача про необхідність внесення змін до Договору.

Далі позивач просить суд стягнути з відповідача-2 на користь позивача зайво сплачені за період з 01.10.12. по 01.12.15. накладні видатки в розмірі 363 488,49 грн. з ПДВ, амортизаційні відрахування в розмірі 32 387,17 грн. з ПДВ, вказуючи на те, що Актом перевірки ДФІ України від 02.03.16. № 04-21/1 встановлено, що позивачем на користь відповідача-2 було зайво сплачено за період з 01.10.12. по 01.06.14. 110 124,74 грн. амортизаційних нарахувань та накладних видатків, за період з 01.05.14. по 01.12.15. компенсаційних витрат, до яких включено амортизаційні нарахування та накладні видатки на утримання нежилих будинків на суму 292 558,51 грн.

Звертаючись із вимогами про стягнення грошових коштів в загальному розмірі 395 875,66 грн., позивач не вказує правової природи пред'явленої до стягнення суми та не надає нормативно-правового обґрунтування вимог про стягнення грошових коштів. Лише з письмових пояснень, поданих після судового засідання 12.10.16., вбачається, що позивач обґрунтовує свої вимоги приписами ст. 1212 ЦК України.

В акті № 04-21/1 від 02.03.16. ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.10.12. по 01.12.15., який складений Державною фінансовою інспекцією України, зазначено, що: внаслідок невжиття заходів щодо перегляду розміру орендної плати по договору № 10/3717 у період з 01.10.12. по 01.06.14. позивачем зайво сплачено відповідачу-2 орендної плати на суму 110 124,74 грн. з ПДВ, у тому числі 27 783,84 грн. амортизаційних нарахувань, 82 250,90 грн. накладних витрат, чим завдано Орендарю матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму; за період з 01.05.14. по 01.12.15. позивачем зайво сплачено коштів відповідачу-2 на загальну суму 292 558,51 грн. з ПДВ, у тому числі 11 320,92 грн. амортизаційних нарахувань та 281 237,59 грн. накладних видатків.

Акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. (Постанова КМУ "Про затвердження Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою" від 20.04.06. № 550).

Акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача-2 повернути сплачені йому позивачем кошти, оскільки вказаний акт не є первинним документом. Акт ревізії лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, та не може змінювати, припиняти повністю або частково визначені договором зобов'язання (правова позиція, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 22.03.16. № 916/4148/15)

Враховуючи викладене, а також положення частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України, посилання позивача на акт ревізії № 04-21/1 від 02.03.16. є безпідставними, оскільки сам по собі акт не може бути належним і допустимим доказом порушення зобов'язання відповідачем.

Далі суд відзначає.

Згідно з ч.2 ст. 11 ЦК України договори є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків.

Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Між сторонами виникли правовідносини оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1. набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2. відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі №5006/18/13/2012 та від 14.01.2014 року у справі № 922/1136/13).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про повернення перерахованих за Договором коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отриманих.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судовий збір у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.10.16.

Суддя Т.М. Ващенко