КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 910/9256/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Прокурор: Кулішенко О.Ю. ( посвідчення №034764 від 05.08.16)

Від позивача-1: не з'явився;

Від позивача-2: не з'явився;

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: Забіяка Ю.Л. - представник;

Від відповідача-3: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2016

у справі № 910/9256/16 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави

в особі: 1) Кабінету Міністрів України

2) Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство"

до 1) Київської обласної державної адміністрації

2) Приватного підприємства "Вест"

3) Приватного підприємства "Акорд"

про визнання недійсними розпоряджень, договорів та витребування земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства "Бориспільське лісове господарство" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної державної адміністрації, Приватного підприємства "Вест", Приватного підприємства "Акорд" про визнання недійсними розпоряджень, договорів та витребування земельних ділянок, а саме просив:

1) Визнати недійсними розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 746 та №747 від 20.10.2004 «Про надання в оренду земельних ділянок».

2) Визнати недійсними наступні правочини:

- договір оренди земельної ділянки від 21.10.2004 (зареєстрований в реєстрі за №5786), між Київською обласною державною адміністрацією та Приватним підприємством "Вест", згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, що перебуває в державній власності, загальною площею 9,9 га лісів (кадастровий номер :03:004:0025), яка знаходиться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту;

- договір оренди земельної ділянки від 21.10.2004 (зареєстрований в реєстрі за №5783), між Київською обласною державною адміністрацією та Приватним підприємством " Акорд ", згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, що перебуває в державній власності, загальною площею 9,8 га лісів (кадастровий номер :03:004:0024), яка знаходиться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту.

3) Витребувати на користь Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» земельні ділянки з незаконного володіння: Приватного підприємства "Вест" площею 9,9 га з кадастровим номером :03:004:0025 та Приватного підприємства "Акорд" площею 9,8 га з кадастровим номером :03:004:0024, вартістю 118454,13 грн., які знаходяться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту.

Позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області обґрунтовані тим, що розпорядження №747 та №746 від 20.10.2004 року прийняті Київською міською державною адміністрацією з порушенням норм чинного на момент їх прийняття законодавства, зокрема, приписів ст.149 Земельного кодексу України, з перевищенням власних повноважень, що призвело до неправомірного вилучення та зміни цільового призначення земель лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 10 га.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі № 910/9256/16 у задоволенні позовних вимог першого заступника прокурора Київської області відмовлено.

Суд дійшов висновку про правомірність прийняття Київською обласною державною адміністрацією спірних розпоряджень. При цьому, суд визнав, що приписи ч.9 ст.149 Земельного кодексу України, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки площа спірної земельної ділянки Приватного підприємства "Вест" складає 9,9 га та площа спірної земельної ділянки Приватного підприємства "Акорд" складає 9,8 га, тобто, кожна земельна ділянка не є понад 10 га.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області у справі №910/9256/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 04.10.2016.

30.09.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення Господарського міста Києва від 11.08.2016 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні, призначеному на 04.10.2016, прокурор підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

У судове засідання, призначене на 04.10.2016, представники позивача-1, позивача-2, відповідача-1 та відповідача-3 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача-1, позивача-2, відповідача-1 та відповідача-3 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача-1, позивача-2, відповідача-1 та відповідача-3.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга заступника прокурора Київської області не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як підтверджується матеріалами справи, 20.10.2004 Київською міською державною адміністрацією було прийнято розпорядження №746 "Про надання в оренду земельної ділянки", відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду під розміщення торгово-промислового комплексу Приватному підприємству "Вест" в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю "Широта" за договором №195 від 21.09.2004.

Згідно п.2 розпорядження №746 від 20.10.2004 вилучено з постійного користування Бориспільського держлісгоспу та надано в оренду на 49 років Приватному підприємству "Вест" земельну ділянку площею 9,9 га лісів на території Щасливської сільської ради Бориспільського району під розміщення торгово-промислового комплексу.

Відповідно до п.3 вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації віднесено земельну ділянку до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

У п.5 розпорядження доручено Бориспільській районній державній адміністрації укласти та підписати від імені обласної державної адміністрації Договір оренди вказаної земельної ділянки з Приватним підприємством "Вест".

21.10.2004 між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) та Приватним підприємством "Вест" (орендар) було укладено Договір, відповідно до п.1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Пунктом 1.2 Договору від 21.10.2004 земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

За умовами п.2.3.1 вказаного правочину Договір укладається на термін 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

У п.1.3 Договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка для розміщення центру автосервісного та автозаправного обслуговування площею 9,9 га лісів за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту.

Пунктом .1.4 Договору від 21.10.2004 зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 59 527,71 грн.

Одночасно, 20.10.2004 Київською міською державною адміністрацією також було прийнято розпорядження №747 "Про надання в оренду земельної ділянки", відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду під розміщення торгово-промислового комплексу Приватному підприємству "Акорд" в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, розроблений Товариством з обмеженою відповідальністю "Широта" за договором №193 від 21.09.2004р.

Вилучено з постійного користування Бориспільського держлісгоспу та надано в оренду на 49 років Приватному підприємству "Вест" земельну ділянку площею 9,8 га лісів на території Щасливської сільської ради Бориспільського району під розміщення торгово-промислового комплексу (п.2 розпорядження №747 від 20.10.2004 Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до п.3 вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації віднесено земельну ділянку до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

У п.5 розпорядження доручено Бориспільській районній державній адміністрації укласти та підписати від імені обласної державної адміністрації Договір оренди вказаної земельної ділянки з Приватним підприємством "Акорд".

21.10.2004 Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) та Приватним підприємством "Акорд" (орендар) було укладено Договір, відповідно до п.1.1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка знаходиться в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Пунктом 1.2 Договору від 21.10.2004 встановлено, що земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку.

За умовами п.2.3.1 вказаного правочину договір укладається на термін 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

У п.1.3 договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка для розміщення центру автосервісного та автозаправного обслуговування площею 9,8 га лісів за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, за межами населеного пункту.

Пунктом 1.4 договору від 21.10.2004 визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 58 926, 42 грн.

Прокурор в свої поясненнях зазначає, що вказані вище розпорядження прийняті Київською міською державною адміністрацією з порушенням норм чинного на момент їх прийняття законодавства, зокрема, приписів ст.149 Земельного кодексу України, з перевищенням власних повноважень, що, на думку заявника, призвело до неправомірного вилучення та зміни цільового призначення земель лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка перевищує 10 га. Прокурором наголошено на наявністі підстав для визнання договорів оренди, укладених на підставі розпоряджень №747 та №746 від 20.10.2004, недійсними та повернення земельних ділянок власнику.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Стаття 14 Конституції України встановила, що право власності на землю гарантується. Останнє набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Статтею 17 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин зокрема належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст.124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 названого Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В ч. 1 ст.149 Земельного кодексу України зазначено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 6 ст.149 вказаного Кодексу обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

Статтею 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрації в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля належить, в тому числі, розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Крім того, ч.9 ст.149 Земельного кодексу визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених ст.150 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Таким чином, вилучення для всіх потреб земельних ділянок лісів державної власності площею до 10 гектарів, які перебували у постійному користуванні, та знаходилися в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, належало до повноважень обласних державних адміністрацій.

Прокурор в своїх поясненнях вказував на те, що земельні ділянки, вилучені згідно розпоряджень №747 від 20.10.2004р. та №746 від 20.10.2004р. Київської міської державної адміністрації є єдиним лісовим масивом, площа якого значно перевищує 10 га, тобто, вилучення останніх могло бути здійснено лише Кабінетом Міністрів України. На це колегія суддів зазначає, що належних та допустимих доказів того, що земельні ділянки площею 9,9 га та 9,8 га, розташовані в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, належать до єдиного лісового масиву ані прокурором, ані позивачами надано не було. Більш того, заявниками не надано доказів направленості оспорюваних розпоряджень Київської обласної державної адміністрації виключно на спільне розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею понад 10 га.

Частиною 2 ст.3 Земельного кодексу України визначено, що об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Як вбачається в ч.1 ст.79 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Таким чином, законодавством України чітко визначено обов'язкові критерії (ознаки) земельних ділянок, тоді як, такої категорії як єдиний масив земель на момент прийняття оспорюваних розпоряджень нормативно передбачено не було, що фактично вказує на відсутність підстав для застосування такої категорії до спірних правовідносин та визначення повноважень обласної державної адміністрації щодо вилучення земельної ділянки лісового фонду виходячи з сукупної площі ділянок, до того ж, переданих у користування двох окремих суб'єктів господарювання на підставі різних розпорядчих актів.

Оскільки, як було зазначено вище, Київською обласною державною адміністрацією було прийнято два різні розпорядження про передачу двом різним підприємствам земельних ділянок по 9,8 га та 9,9 га, то колегією суддів не вбачається підстав для визнання недійсними розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 20.10.2004 року № 746 та від 20.10.2004 року № 747 "Про надання в оренду земельної ділянки".

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог першого заступника прокурора Київської області про визнання недійсними розпоряджень №747 від 20.10.2004р. та №746 від 20.10.2004р. Київської міської державної адміністрації.

Крім того, відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Згідно з частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до пункту 2.1. Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішення, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, оскільки розпорядження №747 від 20.10.2004р. та №746 від 20.10.2004р. Київської міської державної адміністрації "Про надання в оренду земельної ділянки" не суперечать чинному законодавству, то відсутні підстави вважати договори оренди, укладені на підставі означених розпоряджень, недійсними. Тому, колегія суддів погоджується з висновками Господарського суду міста Києва щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договору від 21.10.2004р., укладеного між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області та Приватним підприємством "Вест", та договору, укладеного 21.10.2004р. між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області та Приватним підприємством "Акорд".

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга заступника прокурора Київської області є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі №910/9256/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі №910/9256/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/9256/16 повернути до Господарського суду міста Києва .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська