ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 жовтня 2016 р. Справа № 902/758/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Іллінецького державного аграрного коледжу, м.Іллінці, Вінницька область

до: Приватного підприємства "Бізон - Тех 2006", м.Пологи, Пологівський район, Запорізька область

про визнання недійсним договору поставки № ВН-П-8 від 12.02.2013 р.

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 01.09.2016 р., паспорт серії АА № 265265 виданий Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 21.06.1996 р.

ОСОБА_2, довіреність № б/н від 01.09.2016 р., паспорт серії АВ № 924261 виданий Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 22.11.2010 р.

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 21/16 від 04.01.2016 р., паспорт серії СЮ № 110092 виданий Жовтневим РВ ГУМВС України в Запорізькій області 05.11.2008 р.

В С Т А Н О В И В :

Іллінецький державний аграрний коледж звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" про визнання недійсним договору поставки № ВН-П-8 від 12.02.2013 р. з моменту укладення.

Ухвалою суду від 02.09.2016 р. (суддя Мельник П.А.) порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 03.10.2016 р.

Ухвалою суду від 12.09.2016 р. задоволено клопотання відповідача про проведення судового засідання 03.10.2016 р. - 10:30 год. в режимі відеоконференції.

Разом з тим, постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 р. суддю Мельника П.А. звільнено з посади судді.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Вінницької області від 26.09.2016 р. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 902/758/16 за результатами якого справу було розподілено судді Банаську О.О.

Ухвалою суду від 27.09.2016 р. справу 902/758/16 прийнято до свого провадження та призначено засідання на 03.10.2016 р.

03.10.2016 р. до суду від відповідача надійшов відзив (вх.№06-52/9024/16), відповідно до якого останній позов не визнає та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з мотивів наведених у відзиві (безпідставність заявленого позову та пропуск строку позовної давності).

З огляду на необхідність надання представниками сторін доказів необхідних для вирішення даного спору по суті в судовому засіданні оголошено перерву до 04.10.2016 р.

04.10.2016 р. від позивача надійшли додаткові письмові пояснення щодо обставин спору, а від відповідача надійшли додаткові заперечення на заявлені позовні вимоги.

За відсутності відповідного клопотання (клопотанням від 03.10.2016 р. відповідач відмовився від проведення засідання в режимі ВКЗ в зв'язку з особистим прибуттям уповноваженого представника до Господарського суду Вінницької області), справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Як вбачається із змісту позовної заяви б/н від 01.09.2016 р. письмового пояснення б/н від 04.10.2016 р. позивач в обґрунтування вимоги про визнання недійсним договору поставки пестицидів № ВН-П-8 від 12.02.2013 р. посилається на такі доводи:

- договір поставки пестицидів № ВН-П-8 від 12.02.2013 р. укладений всупереч приписам Закону України "Про здійснення державних закупівель", позаяк Іллінецький державний аграрний коледж фінансується за рахунок бюджетних коштів;

- підставою для звернення з позовом про визнання недійсним договору слугувало заявлення позову Приватним підприємством "Бізон - Тех 2006" про стягнення за цим договором боргу.

В якості нормативного обґрунтування заявленого позову позивач зазначив положення ч.ч.1, 5 ст.2, ч.2 ст.4, ч.4 ст.40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 01.06.2010 р. № 2289-VI, ст.207 ГК України, ч.ч.2, 3, 5 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ст.ст.230, 232, 234 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № 331/16-юр від 28.09.2016 р. та додаткових запереченнях б/н від 04.10.2016 р. проти позову заперечує та просить в його задоволенні відмовити повністю з мотивів його безпідставності вказуючи на наступні доводи в обґрунтування своїх заперечень:

- позивачем при зверненні з позовом до суду пропущено строк позовної давності;

- необхідності у дотриманні процедур закупівлі у порядку визначеному Законом України "Про здійснення державних закупівель" при укладенні оспорюваного договору не існувало, оскільки позивач є вищим навчальним закладом, а розрахунки за договором передбачалось проводити за рахунок власних надходжень;

- твердження позивача про відсутність власних надходжень та виключне фінансування з державного бюджету не підтверджено жодним належним та допустимим доказом та спростовується наявними у справі доказами;

- твердження позивача про доведення його до банкрутства у зв'язку з подачею позову про стягнення заборгованості за оспорюваним договором є безпідставним;

- подання позову про визнання недійсним договору спрямоване на затягування розгляду справи № 902/439/16 тощо.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

12.02.2013 р. між Іллінецьким державним аграрним коледжем (далі по тексту - "Покупець") та Приватним підприємством "Бізон - Тех 2006" (далі - "Постачальник") було укладено договір поставки пестицидів № ВН-П-8, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов'язувався поставляти та передавати у власність Покупця пестициди (засоби захисту рослин) та мікродобрива, а Покупець зобов'язувався приймати цей товар та оплачувати його (а.с.14-16, т.1).

Відповідно до п.2.1 Договору найменування (асортимент) товару, його кількість та ціна вказуються в Специфікаціях до Договору, які є невід'ємними його частинами.

Поставка товару здійснюється на умовах EXW (згідно з Інкотермс у редакції 2010 р.) - склад Постачальника, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Куйбишевський район, смт.Комиш - Зоря, вул.Вокзальна, 2, якщо інше не буде зазначено в специфікаціях. Вказана умова поставки передбачає вибірку (самовивіз) товару Покупцем зі складу Постачальника в робочі дні автомобільним транспортом за свій рахунок. Адреса складу може змінюватись Постачальником, про що він повинен завчасно повідомити Покупця. Покупець повинен письмово повідомити Постачальника не менш ніж за 2 дні про подачу автотранпорту під завантаження (п.4.1 Договору).

Згідно з п.5.1 Договору Покупець зобов'язався оплатити Постачальнику товар у строки, вказані в Специфікаціях, а також зобов'язується сплатити суму індексації ціни товару в порядку та строки, визначені цим Договором.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що Покупець за свій рахунок несе всі витрати, пов'язані із виконанням своїх грошових зобов'язань за Договором.

Ціна товару, що вказана в Специфікаціях, визначена на дату їх складання. У зв'язку з тим, що товар буде оплачувати Покупцем не в день складання Спеціфікацій, то всі платежі Покупця Постачальника за товар підлягають індексації (п.5.6 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до кінця року, в якому він був укладений. Усі поставки Постачальником Покупцю пестицидів до кінця року, в якому був укладений Договір, а також порядок їх оплати, регулюється цим Договором. Якщо сторони в наступному році не укладуть новий договір поставки пестицидів, але фактично Постачальником будуть здійснюватися поставки пестицидів Покупцю, то цей Договір продовжуватиме діяти та регулювати умови таких поставок між сторонами в наступному році до дати укладання нового договору поставки пестицидів (п.9.1 Договору).

Пунктом 9.6 Договору визначено, що Покупець гарантує, що для укладення Договору є всі належні повноваження в керівника (іншої особи, яка підписує від його імені Договір) та дозволи інших органів його управління. Підписуючи цей договір Покупець підтверджує, що з його сторони не існує ніяких обставин, у зв'язку з якими цей Договір може бути визнаний недійсним або може бути невиконаний.

Специфікаціями №1 - № 18 та додатковими угодами до договору від 12.02.2013 р. сторони визначили перелік товару, що постачається Покупцю, умови та місце поставки (передачі) товару та обумовили строки оплати отриманого товару (а.с.17-33, т.1).

На виконання умов обумовленого договору в період з 01.04.2013 р. по 10.07.2013 р. Постачальником було поставлено Покупцю товар (пестициди (засоби захисту рослин) та мікродобрива) на загальну суму 456 997,57 грн згідно видаткових накладних, які знаходяться в матеріалах справи.

За отриманий товар Покупцем за період з 16.10.2013 р. по 15.06.2016 р. було проведено частковий розрахунок, як вказано у позовній заяві.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Так, в силу ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 204 ЦК України встановлено принцип презумпції правомірності правочину відповідно до якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В пункті 3 ч.1 ст.3, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору який передбачає, право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на свій розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Слід звернути увагу, що відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 8 цієї ж постанови визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо. Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

В п.2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Надаючи оцінку доводам позивача в контексті заявленого позову в сукупності із нормативно-правовим регулюванням спірних правовідносин суд виходить з наступного окремо щодо кожної із нормативної підстави позову.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (у будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень, крім закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону, умови застосування якої встановлені розділом VIII 1 цього Закону, у тому числі на технічне обслуговування, іншу оплатну підтримку на майбутнє об'єкта закупівлі чи виплат, пов'язаних з використанням об'єктів права інтелектуальної власності.

Забороняється укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.40 Закону (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору).

Водночас відповідно до абзацу 23 ч.3 ст.2 вказаного Закону (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) його дія не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є товари, роботи і послуги, закупівля яких здійснюється вищими навчальними закладами та науково-дослідними установами за рахунок власних надходжень.

Із наявних у справі документів слідує, що (Покупець за оспорюваним договором): є вищим навчальним закладом першого рівня акредитації, який здійснює освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем "молодший спецаліст" за кількома спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення; заснований на державній формі власності, фінансується з Державного бюджету і відноситься до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України; організаційно-правова форма закладу: державна організація (установа, заклад) (статут погоджений Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України від 26.04.2012 р. та затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 226 від 26.04.2012 р., а.с.79-96, т.1).

При цьому відповідно до Статуту основними напрямами діяльності Іллінецького державного аграрного коледжу поряд із навчальною роботою є виробнича діяльність, а саме:

- виробництво, переробка та реалізація продукції рослинництва та іншої сільськогосподарської продукції, в тому числі вирощування елітного насіння польових культур, ріпаку олійного;

- виробництво, переробка та реалізація продукції продукції садівництва;

- виробництво, переробка та реалізація продукції лісівництва;

- виробництво, переробка та реалізація продукції тваринництва, в тому числі ведення племінного тваринництва;

- надання платних сільськогосподарських послуг населенню та організаціям тощо.

Здійснення виробничої діяльності віднесено до головних завдань Іллінецького державного аграрного коледжу на рівні із навчальними функціями (п.1.4 статуту).

Коледж є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, поточні (реєстраційні) рахунки в управліннях Державної казначейської служби України та інші рахунки в установах банку, печатку із зображенням Державного герба України зі своїм найменуванням. Може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, мати обов'язки, бути позивачем і відповідачем у суді, запроваджувати власну символіку та атрибутику (п.1.5 статуту).

Згідно з п.7.10 статуту коледж розпоряджається доходами та іншими надходженнями, одержаними від надання платних послуг, не заборонених законодавством України.

З тексту позовної заяви слідує, що укладаючи спірний Договір поставки пестицидів № ВН-П-8 від 12.02.2013 р. Іллінецький державний аграрний коледж розраховував на здійснення оплати за Товар по Договору за майбутні власні надходження.

Аналогічні за своїм змістом посилання щодо наявності власних надходжень як джерела погашення заборгованості за оспорюваним договором наводяться Іллінецьким державним аграрним коледжем у відзиві поданому у справу № 902/439/16.

Судом встановлено, що проведення часткової оплати боргу за отриманий згідно оспорюваного договору товар здійснювалось Іллінецьким державним аграрним коледжем з поточних рахунків відкритих в комерційних банківських установах (АТ "Ощадбанк", ПАТ "ОСОБА_4 Аваль"), а не з рахунків відкритих в територіальному управлінні органу Державної казначейської служби (тобто з власних коштів, а не бюджетних) (а.с.56-72, т.1).

В гарантійному листі від 10.07.2015 р. № 429 Іллінецький державний аграрний коледж просить відповідача розстрочити сплату боргу за оспорюваним договором наводячи перелік надходжень грошових коштів від реалізації продукції тваринництва, рослинництва, садівництва, що власне підтверджує отримання надходжень від своєї господарської діяльності.

Із долучених до письмового пояснення б/н від 04.10.2016 р. фінансових документів (кошториси, баланси, плани асигнування, плани використання бюджетних коштів тощо) вбачається, що джерелом оплати товару отриманого за оспорюваним договором не передбачалось бюджетне фінансування.

Долучені позивачем до позовної заяви та письмових пояснень докази не спростовують наведених вище фактів щодо статусу позивача як вищого навчального закладу та проведення оплати товару отриманого за оспорюваним договором за рахунок власних надходжень.

Враховуючи наведене судом оцінюється критично твердження позивача про необхідність дотримання процедур укладення оспорюваного договору в порядку визначеному Законом України "Про здійснення державних закупівель".

Посилання позивача на відсутність власних надходжень і можливість оплати решти заборгованості за рахунок бюджетних коштів не може бути обставиною, яка тягне за собою визнання договору недійсним позаяк оцінка відповідності змісту договору надається судом на момент його укладення.

Доказів того, що оспорюваний правочин призвів до безпідставного витрачання державних коштів відсутні, так як відсутні докази того, що товар по договору поставки придбавався за бюджетні кошти.

Твердження позивача про те, що товар поставлений в рамках виконання оспорюваного договору був розділений на частини згідно Специфікацій, що суперечить приписам ч.2 ст.4 Закону України "Про здійснення державних закупівель" не може слугувати підставою для визнання оспорюваного договору недійсним з урахуванням наведених вище висновків щодо непоширення дії Закону на даний договір.

Окрім цього, навіть без урахування вказаного вище таке твердження позивача, на думку суду, є хибним, позаяк в даному випадку не відбувається ділення предмета закупівлі яке співвідносилось би з укладенням декількох договорів на придбання певної товарної групи задля зниження ціни кожного із договорів (менше 100 000,00 грн) з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону, а укладаються додаткові угоди та специфікації в рамках виконання одного договору з метою уточнення ціни товару, адресу доставки тощо.

Оскільки судом під час розгляду справи не встановлено невідповідності оспорюваного договору чинному законодавству, вчиненню його з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладенню учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) безпідставним є посилання позивача в якості підстави визнання договору недійсним на приписи ч.1 ст.207 ГК України.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, відповідно до якого останній вважає, що оскільки спірний Договір поставки пестицидів № ВН-П-8 між сторонами було укладено 12.02.2013 р., а отже, строк позовної давності до вимог про визнання недійсним Договору сплив 12.02.2016 р., в той час, як позивач звернувся із цим позовом до суду 01.09.2016 року, тобто вже після спливу строку позовної давності, суд зазначає таке.

Відповідно до п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку із спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки матеріалами справи не підтверджено, що договором поставки пестицидів № ВН-П-8 від 12.02.2013 р. не були порушені будь-які права та законні інтереси позивача, підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин у суду відсутні.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи наведені вище приписи та встановлені обставини справи приймаючи до уваги те, що спірний договір укладено вищим навчальним закладом і оплата за отриманий товар здійснювалась за рахунок власних надходжень Покупця, без наявності доказів планування на оплату вказаного товару чи використання для оплати товару бюджетних коштів суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено, відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, наявність підстав для визнання в судовому порядку недійсним договору поставки пестицидів № ВН-П-8 від 12.02.2013 р., що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Прийшовши до висновку про відмову в позові суд також зазначає що позивач в позовній заяві не обґрунтував своє суб'єктивне матеріальне право або охоронюваний законом інтерес, на захист якого подано позов.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд зазначає, що наведена позивачем в позовній заяві аргументація позовних вимог переконливо свідчить про те, що обґрунтування порушення прав позивача зводиться до того, що умови укладеного договору призвели до значного збільшення вартості товару, який заявлено до стягнення в іншій судовій справі.

Також слід зауважити, що подача позовної заяви відбулась після подачі позову відповідачем до позивача про стягнення грошових коштів, що вбачається із наявності в провадженні Господарського суду Вінницької області справи № 902/439/16 (згідно БД "Діловодство спеціалізованого суду").

В зв'язку з відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача відповідно до вимог ч.5 ст.49 ГПК України.

04.10.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст.42, 45, 22, 32, 33, 34, 36, 41, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

У позові Іллінецького державного аграрного коледжу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-В" та Приватного підприємства "Бізон - Тех 2006" про визнання недійсним договору поставки № ВН-П-8 від 12.02.2013 р. відмовити повністю.

Суддя О.О. Банасько

Повне рішення складено 10 жовтня 2016 р.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.