РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"17" жовтня 2016 р. Справа № 902/23/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Вінницької області від 15.06.2016 р.

у справі № 902/23/16 (головуючий суддя Кожухар М.С. суддя Говор Н.Д, суддя Матвійчук В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз"

про стягнення 3 379 136,61 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Сидоренко А.С.;

від відповідача - Янкевич Л.Д.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 15.06.2016 р. у справі №902/23/16 у позові Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" про стягнення 3 379 136,61 грн. відмовлено.

При прийнятті справи, суд першої інстанції виходив з того, що 31.01.2013р. Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-409-ПР. В подальшому сторонами до договору на купівлю-продаж природного газу № 13-409-ПР від 31.01.2013р. укладено ряд додаткових угод, якими внесено зміни до договору щодо ціни газу, обсягів його передачі покупцю та строку дії договору.

Суд першої інстанції встановив, що сама процедура з надходження та реалізації газу вимагає належного оформлення актів приймання-передачі для встановлення точного обсягу поставленого газу від певного постачальника у звітному місяці. Сторони визначили акти приймання-передачі природного газу невід'ємними частинами договору на купівлю-продаж природного газу № 13-409-ПР від 31.01.2013р., як суттєвий елемент встановлених між сторонами правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягав застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України.

В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції вказав на те, що відповідач надсилав підписані зі свого боку акти приймання-передачі природного газу позивачу, що стверджується супровідними листами відповідача з доказами їх відправки, записами в книгах вихідної кореспонденції. Обопільно підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу долучені позивачем до позовної заяви, що також підтверджує факт їх отримання від відповідача. Позивач на вимогу суду не надав доказів повернення відповідачу обопільно підписаних актів приймання-передачі природного газу, як то передбачено п. 3.4. Договору № 13-409-ПР. Доводи позивача про те, що дата підписання є на актах приймання-передачі, не приймаються, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, а зазначені на актах приймання-передачі дати, вже в силу положень п.3.4 Договору, не можуть бути датою обопільного підписання актів сторонами, тим більше, що деякі з цих дат припадають на вихідні дні.

Також суд першої інстанції зауважив, що у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за Договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу, а такі акти позивач відповідачеві не повернув.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі та положення діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Вінницької області від 15.06.2016 р. у справі №902/23/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник зважає, зокрема, на таке:

з огляду на положення ст. ст. 655, 692, 694 ЦК України, закон передбачає оплату товару після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Це узгоджується з принципом свободи договору, закріпленим у ст.627 Цивільного кодексу України. Момент виникнення зобов'язання з оплати товару визначений положеннями договору №13-409-ПР від 31.01.2013 року;

підписані сторонами акти приймання-передачі газу наявні в матеріалах цієї справи. Метою підписання актів приймання-передачі природного газу, крім відображення в бухгалтерському обліку, є підтвердження юридичного факту приймання-передачі товару, і уникнення в подальшому ухилення боржника від оплати отриманого товару з різних підстав, при цьому юридичне значення для прав і обов'язків сторін має саме факт приймання-передачі природного газу, а не його документальне оформлення;

у даному випадку несвоєчасне оформлення (направлення, отримання) актів приймання-передачі природного газу не є простроченням кредитора в розумінні ст. 212, ст. 613 ЦК України, та не є відкладальною умовою для відповідача в частині виконання обов'язку щодо оплати до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу за Договором;

прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання відповідного акту;

з огляду на норми ст.ст. 212, 613, 692, 694, 655, 664 ЦК України та на практику Вищого господарського суду України, дата надання (отримання, оформлення, підписання тощо, направлення тощо) актів не пов'язана з датою виникнення зобов'язання, якщо такий зв'язок прямо не передбачено угодою сторін. Обов'язок відповідача з оплати поставленого природного газу не пов'язаний з поверненням підписаних актів. Жодний пункт Договору або норма чинного законодавства не пов'язує обов'язок оплатити поставлений природний газ із фактом отримання підписаного акту;

в силу п.3.1 та п.3.3 Договору, з урахуванням ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, позивач стверджує, що його обов'язок передати товар покупцеві було виконано в момент переходу газу через пункти приймання-передачі. Саме з цього моменту відповідач набув право власності (разом з ризиками та відповідальністю) на природний газ та розпорядився ним. Також, важливою є та обставина, що відповідач не заявляв жодних претензій і не повідомляв позивача про неотримання природного газу (ст.665 ЦКУ) або про порушення договору щодо кількості переданого природного газу (ст.670 ЦКУ);

підписання актів, з урахуванням п.3.3 та п.3.4 Договору, є за своєю природою документальним оформленням (п.3.3 Договору) юридичного факту приймання-передачі природного газу. Обов'язок відповідача оплатити поставлений природний газ виникає з юридичного факту - факту здійснення приймання-передачі природного газу у відповідному місяці, який посвідчується (оформлюється, підтверджується) відповідним актом, а не з факту повернення (направлення, отримання тощо) підписаного акту.

З огляду на наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, позивач вважає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову за відсутності на те визначених законом підстав, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції належить скасувати.

Від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На підтвердження своєї правової позиції, відповідач вказує наступне:

за умовами п. 6.1. Договору № 13-409-ПР (в редакції, погодженої додатковою угодою № 2 від 31.12.2013 року), оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу. Отже, сторони за договором визначили, що акт приймання-передачі газу є суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, а тому умови договору в тому числі і щодо проведення розрахунків саме на підставі підписаних актів мають застосовуватись сторонами в повному обсязі;

скаржник в апеляційній скарзі стверджує, що в матеріалах справи наявні підписані приймання-передачі, які були долучені до позовної заяви, а отже це є достатнім доказом наявності у відповідача актів. Разом із тим, в матеріалах справи наявні заперечення відповідача з приводу того, що позивачем не було надано відповідачеві обопільно підписаних та скріплених печаткою актів приймання-передачі природного газу по договору №13-409-ПР від 04.01.2013р.;

відповідно до частин 1 та 4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора;

статтею 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи впливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку;

Враховуючи вищевикладене, відповідач вказує, що обов'язок оплати за договором у відповідача настає до визначеного умовами договору терміну лише у випадку наявності у нього підписаного з двох сторін акту приймання-передачі газу, надісланого позивачем відповідачу до цього терміну, а тому, в зв'язку із не надісланням відповідачем своєчасно до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки підписаних актів приймання-передачі газу, у позивача відсутні правові підстави для стягнення із відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

В судових засіданнях Рівненського апеляційного господарського суду представники скаржника підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважають, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважають що рішення господарського суду Вінницької області від 15.06.2016 р. у справі №902/23/16 належить скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача пояснила, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задоволити, а оскаржене рішення - скасувати, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як стверджується матеріалами справи 31.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-409-ПР (далі по тексту - Договір) (Т.1, а.с. 9-13).

За умовами п. 1.1. Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору, газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання, які є кінцевими споживачами газу (далі - споживачі Покупця).

Сторони у п. 3.1. Договору погодили, що продавець передає покупцю у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України з Російською Федерацією, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом п. 5.1. Договору передбачено, що ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ.

У п. 5.2. Договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб. м газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того податок на додану вартість за ставкою - 20 %. До сплати ціна за 1000 куб. м. газу - 3 509,00 гривень, крім того ПДВ - 20% - 701,80 грн., усього з ПДВ - 4 210,80 гривень.

У відповідності до п. 5.3. Договору, у разі зміни НКРЕ ціни на природний газ вона є обов'язковою для Сторін за Договором з моменту введення її в дію, про що Сторонами підписується додаткова угода до Договору.

Згідно з п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

За умовами п. 6.2 Договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця виключно в день надходження коштів від споживачів Покупця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

У відповідності до п. 6.4. Договору сторони погоджуються, що Покупець не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця. У всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обов'язковими.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 Договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.2. Договору).

Згідно з п. 9.2. Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Відповідно до п. 11 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Як убачається з матеріалів справи, сторонами до договору на купівлю-продаж природного газу № 13-409-ПР від 31.01.2013р. укладено декілька додаткових угод, якими внесено зміни до договору щодо ціни газу, обсягів його передачі покупцю та строку дії договору.

Зокрема, 31.12.2013р. сторонами підписано додаткову угоду № 2 до договору на купівлю-продаж природного газу № 13-409-ПР від 31.01.2013р., якою окрім іншого, викладено пункт 7.2. статті 7 "Відповідальність сторін" Договору у наступній редакції: "7.2. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ XI Договору), Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. Договору)."; викладено статтю 11 "Строк дії Договору" Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення." (Т.1, а.с. 76 ).

28.04.2014р. сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору на купівлю-продаж природного газу № 13-409-ПР від 31.01.2013р., якою окрім іншого, викладено пункт 6.1. Договору у наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць" (Т.1, а.с. 77 ).

22.12.2014р. сторонами укладено додаткову угоду № 8 до договору на купівлю-продаж природного газу № 13-409-ПР від 31.01.2013р., якою окрім іншого, викладено пункт 7.2. статті 7 "Відповідальність сторін" у наступній редакції: "7.2. У разі порушення Покупцем строків оплати, передбачених пунктом 6.1. Договору, з Покупця стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу."; викладено статтю 11 "Строк дії Договору" Договору у наступній редакцій: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення." (Т.1, а.с. 79-80 на звороті).

23.03.2015р. сторонами укладено додаткову угоду № 11 до договору на купівлю-продаж природного газу № 13-409-ПР від 31.01.2013р., якою окрім іншого, викладено статтю 11 "Строк дії Договору" Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 листопада 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення." (Т.1, а.с. 81-82 на звороті).

19.06.2015р. сторонами укладено додаткову угоду № 15 до договору на купівлю-продаж природного газу № 13-409-ПР від 31.01.2013р., якою сторони визначили вважати договір № 13-409-ПР від 31.01.2013р. таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 01 липня 2015 року; та виклали статтю 11 "Строк дії Договору" Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення." (Т.1, а.с. 83-84 на звороті).

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що платежі за отриманий природний газ здійснювались з порушенням умов п.п. 1.1., 6.1. Договору, а тому пред'явив до стягнення з відповідача 3 379 136,61 грн., з яких: 67 666,21 грн. пені, 2 858 459,19 грн. інфляційних, 453 011,21 грн. - 3 % річних.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач надсилав підписані зі свого боку акти приймання-передачі природного газу позивачу, що вбачається із супровідних листів відповідача з доказами їх відправки, записами в книгах вихідної кореспонденції (Т.2, а.с. 101-126, 119-127).

Обопільно підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу долучені позивачем до позовної заяви, що також підтверджує факт їх отримання від відповідача (Т.1, а.с. 31-37).

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що на його адресу підписані позивачем акти приймання-передачі природного газу чи мотивована відмова від підписання цих актів не надходили. На підтвердження вказаних доводів суду надано копії журналів вхідної кореспонденції за 2013, 2014 роки (Т.4, а.с. 128-249, Т.5, а.с.1-180, Т.6, а.с.1-249, Т.7, а.с. 1-98).

В матеріалах справи відсутні докази щодо повернення позивачем відповідачу обопільно підписаних актів приймання-передачі природного газу, як то передбачено п. 3.4. Договору № 13-409-ПР.

Аналізуючи встановлені обставини у даній справі та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції враховує наступні норми чинного законодавства.

Статтею 11 Цивільного кодексу встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається із встановлених обставини у даній справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення договору купівлі-продажу природного газу № 13-409-ПР від 31.01.2013р.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом..

Як стверджується наявними у матеріалах справи доказами, на виконання умов договору відповідач надсилав підписані зі свого боку акти приймання-передачі природного газу позивачу. Натомість, підписані позивачем акти приймання-передачі природного газу чи мотивована відмова від підписання цих актів на адресу відповідача не надходили.

Водночас, у п. п. 3.4.Договору, сторони визначили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 6.1. Договору № 13-409-ПР від 31.01.2013р. визначено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом п. 6.1 договору № 13-409-ПР від 31.01.2013 р. сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі газу.

Зазначений пункт 6.1 договору міститься у Розділі 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" та узгоджується з вимогами ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.Таким чином, пунктом 6.1 № 13-409-ПР від 31.01.2013 р. встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, що відповідає нормам ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України.

В той же час п.3.4 договору № 13-409-ПР від 31.01.2013р. міститься у розділі 3 "Порядок та умови передачі газу" де акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п.6.1 цього договору та не містять положення про строк проведення остаточної оплати з урахуванням дати отримання покупцем підписаних продавцем актів. Крім того, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто, настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів.

Слід зазначити, відповідно до п.п.3.1,3.4 договору право власності переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі газу, підписані покупцем та скріплені печаткою два примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість, покупець надсилає продавцю не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки, тобто покупець мав реальну можливість відповідно до п. 6.1. договору здійснювати оплату отриманого у власність природного газу до 20 - числа, наступного за місяцем поставки.

З огляду на наведене, пункт 6.1 договору та його інші положення не ставлять обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу. А тому, прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання сторонами відповідного акту.

Судова колегія зауважує, що умови договору №14-409-ПР від 31.01.2013 р. не містять жодних застережень з цього приводу, зокрема, щодо можливості відліку 20-денного строку оплати з дня підписання акта приймання-передачі газу чи з дня одержання підписаного акта покупцем. Тому, час отримання покупцем підписаного продавцем відповідного акту ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов'язанням відповідача.

За таких обставин, вимоги скаржника щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних та 3 відсотків річних є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та узгоджуються із вимогами чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у справі № 904/11154/15 від 05.09.2016 р., у справі № 904/248/16 від 07.09.2016 р., у справі № 909/79/16 від 14.09.2016 р.

Посилання суду першої інстанції на думку викладену у постанові Верховного суду України у справі №3-7гс14 від 08.04.2014р. (т.2 а.с.156) є помилковим, оскільки у вказаній справі між стораними існували інші правовідносини, а саме з надання юридично-консультаційних послуг та застосовувалися інші норми норми матеріального права.

Аналогічно безпідставними є посилання відповідача у письмових поясненнях від 10.10.2016р. на постанову Верховного суду України у справі №3-121гс14 від 30.09.2014р., оскільки у вказаній справі між сторонами існували правовідносини з купівлі-продажу товару по видатковій накладній а не природного газу, який є спеціфічним товаром з спеціальним порядком правового регулювання його обігу.

Орім того, якщо брати загальні норми, у справі №3-121гс14 від 30.09.2014р., Верховним судом України зроблено висновок на підтвердження правової позиції позивача, а саме, що зі змісту норми ст. 692 ЦК України вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Як зазначалося вище, п.п.3.1,3.4 договору передбачено, що право власності переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі газу і в подальшому такий перехід лише оформляється актами приймання - передачі газу,

Натомість, суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та допустив порушення наведених вище норм матеріального права, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Однак, при перевірці розрахунків суми заборгованості, наданих Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (т.1 а.с. 38-43) за допомогою комп'ютерної програми ЛІГА:ЗАКОН, колегія суддів встановила, що позивачем були допущені помилки в розрахунках, а саме в строк нарахування штрафних санкцій, було включено день оплати заборгованості.

При проведенні розрахунків, колегія суддів встановила, що до стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає 3011183грн. 54 коп., з яких: 67666 грн. 21 коп. пені, 444705 грн. 98 коп. 3 % річних та 2498811грн. 35 коп. інфляційних,

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника є цілком обґрунтованими, підтверджуються встановленими обставинами справи та відповідними нормами закону, в зв'язку з чим рішення господарського суду Вінницької області у справі № 902/23/16 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 15.06.2016 р. у справі № 902/23/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (21012, Вінницька область, м. Вінниця, провулок Костя Широцького, будинок 24, код 03338649) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, код 20077720) 67666 грн. 21 коп. пені, 444705 грн. 98 коп. 3 % річних, 2498811 грн. 35 коп. інфляційних,45167 грн. 75 коп. судового збору за подання позовної заяви та 49684 грн. 53 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Господарському суду Вінницької області видати наказ на виконання даної постанови.

4. Справу № 902/23/16 повернути в господарський суд Вінницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.