КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 910/4654/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Чорної Л.В.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Рог О.В. довіреність № 225-КМГ-2449 від 26.07.16

від відповідача: Тимошик І.О. довіреність № б/н від 26.07.16

прокурор: Колодяжна А.В. посвідчення №036177 від 04.11.15

розглянувши матеріали апеляційної скарги Заступник прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року

у справі № 910/4654/16 (головуючий суддя Демидов В.О., судді Плотницька Н.Б., Лиськов М.О.)

за позовом Київської місцевої прокуратури №2

в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Інвест"

про внесення змін до договору, -

ВСТАНОВИВ:

Київська місцева прокуратура №2 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, у якій просила внести зміни до п. 4.2. Договору оренди земельної ділянки від 09.11.2005, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія-Інвест" та викласти у наступній редакції: "Річна орендна плата за Земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки на період будівництва (з моменту державної реєстрації цього Договору до моменту введення торговельного комплексу в експлуатацію), після введення об'єкта в експлуатацію у розмірі 4,0 % (чотирьох відсотків) від її нормативної грошової оцінки" (а.с. 7-13, 53-54).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі № 910/4654/16 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі (а.с. 143-148).

07 вересня 2016 року Заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі №910/4654/16, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі №910/4654/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №2 задовольнити в повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 вересня 2016 року апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі №910/4654/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г.

15 вересня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі №910/4654/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В. та призначено до розгляду на 04 жовтня 2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03 жовтня 2016 року, у зв'язку зі звільненням у відставку та припиненням повноважень судді Рудченка С.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, для розгляду справи №910/4654/16, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Чорної Л.В.

03 жовтня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі №910/4654/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Чорної Л.В.

03 жовтня 2016 року від представника позивача надійшли пояснення на апеляційну скаргу.

04 жовтня 2016 року від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 04 жовтня 2016 року представник Київської міської ради та прокурор надали пояснення, в яких підтримали доводи апеляційної скарги та просили апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник ТОВ "Мрія-Інвест" у судовому засіданні 04 жовтня 2016 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

09 вересня 2005 року, на підставі рішення Київської міської ради від 07.07.2005 р. № 608/3184 (а.с. 122-124), між Київською міською радою (далі - орендодавець, позивачем) та ТОВ "Мрія-Інвест" (далі - орендар, відповідач) укладено Договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 8 000 000 000:90:171:0034, за місцем розташування: проспект Миколи Бажана та вул. Ревуцького (в районі озера Вирлиця) у Дарницькому районі міста Києва (далі - Договір) (а.с. 18-26).

Відповідно до пункту 3.1 Договору його укладено на 25 (двадцять п'ять) років. При цьому доданий заявником та позивачем засвідчений примірник договору містить рукописні виправлення у тексті пункту 3.1 Договору із зазначенням іншого строку дії договору - п'ять років.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14.06.2006 р. у справі № 2-4638/06, що набрало законної сили, укладений між Київською міською радою та ТОВ "Мрія Інвест" Договір оренди земельної ділянки від 09.11.2005 р. визнаний недійсним у частині зміни строку оренди шляхом виправлення терміну дії договору з 25 років на 5 років та встановлено, що договір укладено на 25 років (а.с. 118-121).

Відповідно до ст. 35 ГПК України зазначене рішення Шевченківського районного суду міста Києва є преюдиціальним і встановлені у ньому обставини не підлягають повторному доведенню.

У пункті 2.2. Договору зазначено, що згідно з витягом з технічної документації № Ю-34606/2005 Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 07.09.2005 р. № 982, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 16 969 553 (шістнадцять мільйонів дев'ятсот шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят три) грн. 45 коп.

Відповідно до пункту 4.2 Договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5 відсотка від її нормативної грошової оцінки на період будівництва (з моменту державної реєстрації цього договору до моменту введення торговельного комплексу в експлуатацію), після введення об'єкта в експлуатацію у розмірі 4,0 відсотків від її нормативної грошової оцінки.

З 01 січня 2011 року набув чинності Податковий кодекс України.

Пунктом 288.1. статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктами 288.5.1., 288.5.2. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

28 лютого 2013 року Київською міською радою прийнято рішення № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статі 288 Податкового кодексу України", пунктом 1 якого вирішено внести зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до рішення, встановивши річну орендну плату у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. У додатку до вказаного рішення Київської міської ради ("Перелік договорів оренди земельних ділянок, розмір річної плати яких менший від мінімального, встановлено ст. 288 Податкового кодексу України") зазначено ТОВ "Мрія Інвест", який є відповідачем у справі (а.с. 16-17).

При цьому, у п. 4 рішенням Київської міської ради від 28.02.2013 р. № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статі 288 Податкового кодексу України" зазначено про те, що при адмініструванні орендної платі за земельні ділянки, зазначені у додатку до цього рішення застосовувати розмір орендної плати, встановлений пунктом 1 цього рішення, з моменту офіційного оприлюднення цього рішення.

Частиною 5 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Рішення Київської міської ради від 28.02.2013 р. № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статі 288 Податкового кодексу України" офіційно оприлюднене 02.04.2013 р. у газеті Київської міської ради "Хрещатик" та на офіційному веб-сайті Київської міської ради (а.с. 141).

12 червня 2013 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради на адресу відповідача у справі надіслано лист № 05704-12850, яким відповідача повідомлено про факт прийняття Київською міською радою рішення від 28.02.2013 р. № 89/9146 та необхідність надання до Департаменту земельних ресурсів документів у підтвердження державної реєстрації орендованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі (а.с. 29).

Посилаючись на наявність рішення Київської міської ради від 28.12.2013 р. № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статі 288 Податкового кодексу України", яким встановлено річну орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки (збільшено розмір орендної плати за укладеними Київською міською радою договорами оренди земельних ділянок) та вирішено внести зміни до договорів з орендарями, визначеними у переліку до даного рішення, а відповідно необхідністю укладення додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки від 09.11.2005 р. у частині збільшення розміру орендної плати, прокурор звернувся в інтересах позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

За змістом статті 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 4.3 Договору, розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до договору.

Згідно з п.4.7 Договору розмір орендної плати може переглядатись у випадках, передбачених законом, за згодою сторін, але не частіше, ніж один раз на рік.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

За змістом пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України і частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України "Про оцінку земель").

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до положень статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Разом із тим згідно з пунктами 34, 35 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Так, рішення Київської міської ради, яким затверджено нові ставки орендної плати, є чинним й у встановленому законом порядку незаконним не визнавалося, тому воно є обов'язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 р. у справі №3-481гс15.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати за умови зміни ставок орендної плати відповідним рішенням органу місцевого самоврядування.

Доказів надсилання відповідачу проекту додаткової угоди щодо зміни розміру орендної плати на виконання рішення від 28.02.2013 р. № 89/9146 судам надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 20.11.2012 р. у справі № 3-53гс12.

Враховуючи викладене, звернення до суду з позовом про внесення змін до договору є належним способом захисту навіть за умови не надсилання позивачем відповідачу проекту додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати.

Крім того, у абз. 4 п. 2.19. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду судами спорів, що виникають із земельних відносин" зазначено, що: "статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору."

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовна вимога про внесення змін до укладеного сторонами договору оренди землі ґрунтується на фактичних обставинах справи та відповідає наведеним вище нормам чинного законодавства, а тому є обґрунтованою.

Поряд з цим, судом першої інстанції було задоволено заяву відповідача від 03.06.2016 р. про застосування до позовних вимог про внесення змін до договору оренди земельної ділянки позовної давності з посиланням на положення ст. 267 ЦК України.

Суд першої інстанції виходив з того, що рішення Київською міською радою було прийнято 28.02.2013 р., а отже саме з цієї дати позивач дізнався про порушення його прав та саме з цього моменту має обчислюватись строк позовної давності, а тому, на думку суду першої інстанції, позов у даній справі поданий 16.03.2016 р., тобто з пропуском встановленого строку на звернення з позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для застосування позовної давності до позовних вимог у даній справі з огляду на наступне.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 268 ЦК України передбачено перелік вимог, на які позовна давність не поширюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 ЦК України законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Водночас, за змістом пункту 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів": "у статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення".

Тобто, Вищим господарським судом України, на даному прикладі роз'яснено, що позовна давність не може поширюватись на вимоги, що випливають з так званих триваючих правопорушень. Такий позов може бути пред'явлений у будь-який час незалежно від того, коли почалось порушення прав позивача, але за умови, що вказане правопорушення триває на час пред'явлення позову.

Рішення Київської міської ради від 28.02.2013 р. № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статі 288 Податкового кодексу України" у встановленому законом порядку не оскаржено, не скасовано та на дату подання позову до суду першої інстанції та перегляду справи у апеляційному порядку є чинним.

Крім того, як було зазначено вище, вказане Рішення від 28.02.2013 р. було прийнято саме для приведення умов договорів оренди земельної ділянки (серед яких є спірний договорів) у відповідність до вимог статті 288 Податкового кодексу України, якою визначено граничні розміри річної орендної плати за земельну ділянку, що є чинною, як на момент розгляду справи судом першої інстанції, так і на момент перегляду даної справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, обов'язок щодо внесення змін до договору оренди в частині зміни розміру орендної плати покладено на сторін договору протягом усього часу з моменту законодавчої зміни її граничного розміру, визначеної у Податковому кодексі України, а отже не враховано положень ст. 268 ЦК України та неправильно застосовано положення ст. 261 ЦК України.

При, обов'язок стосовно приведення умов договору оренди земельної ділянки у відповідність до положень Податкового кодексу України не має строку виконання, а невиконання сторонами обов'язку щодо внесення змін до договору оренди є триваючим порушенням, яке продовжується невизначено тривалий час з початку його вчинення.

Посиланні відповідача на правові позиції Верховного суду України щодо застосування позовної давності, викладені у постановах у справах № 3-23гс14, 3-194гс14, 3-1100гс15, 3-387гс16, 6-2407цс15, 3-224гс16, 3-387гс16, 6-2407цс15, 3-224гс16, 6-3029цс15, 6-3089цс15 є помилковими, оскільки у справах, на які посилається відповідача предметом спору було визнання недійсним рішення та укладеного на його підставі договору, визнання недійсним акту на право користування землею, тобто щодо вказаних позовних вимог позовна давність відраховується з відповідного моменту, натомість у даній справі, позивач звернувся з позовними вимогами про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, підставою якого є саме приведення умов вказаного договору у відповідність з податковим законодавством України.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, а отже, враховуючи наявність правових підстав для внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати при наявності законодавчого визначення гранично мінімальної ставки розміру орендної плати у Податковому кодексі України та чинного рішення Київської міської ради № 89/9146 від 28.02.2013 р., яким приведено ставки орендної плати у відповідність із зазначеним нормативно-правовим актом, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна вимога про внесення змін до укладеного сторонами Договору оренди землі є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у абз. 5 п. 2.19. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду судами спорів, що виникають із земельних відносин" зазначено, що згідно з частиною третьою статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

У заяві про уточнення позовних вимог, прокурор просив викласти п. 4.2. Договору оренди земельної ділянки від 09.11.2005 р. у наступній редакції "Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки на період будівництва (з моменту державної реєстрації цього Договору до моменту введення торгівельного комплексу в експлуатацію), після введення об'єкта в експлуатацію у розмірі 4,0% (чотирьох відсотків) від її нормативної грошової оцінки.".

Проте, враховуючи вищезазначені роз'яснення Вищого господарського суду України колегія суддів дійшла висновку про те, що фразу "з моменту державної реєстрації цього Договору" потрібно виключити. При цьому колегія суддів зазначає, що зобов'язання змінюється з моменту набрання рішенням суду про зміну договору законної сили, а отже саме з цього моменту набирають чинності нові ставки орендної плати встановлені новою редакцією вказаного пункту договору.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти до висновку про невідповідність висновків викладених у рішення місцевого господарського суду обставинам справи та неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального, а отже, і порушення вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі №910/4654/16 підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі №910/4654/16 необхідно скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін

Оскільки апеляційну скаргу задоволено повністю, апелянту належить відшкодувати за рахунок відповідача судовий збір у сумі 1515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п.2 ч.1 ст. 103, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 та ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі №910/4654/16 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року у справі №910/4654/16 скасувати.

3.Прийняти нове рішення:

"1.Позов задовольнити повністю.

2. Внести зміни до п. 4.2. Договору оренди земельної ділянки від 09.11.2005 р., укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія-Інвест" та викласти його у наступній редакції: "4.2. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки на період будівництва (до моменту введення торгівельного комплексу в експлуатацію), після введення об'єкта в експлуатацію у розмірі 4,0% (чотирьох відсотків) від її нормативної грошової оцінки.".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Інвест" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 2, літ. А, ) на користь прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.".

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Інвест" (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 2, літ. А, ) на користь прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ) витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції у сумі 1 515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп.

4.Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Справу №910/4654/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді Л.В. Чорна

О.В. Агрикова