ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016р. Справа № 914/1568/16

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів Петрашко М.М. (головуючий), Мазовіта А.Б., Мороз Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Міст Експрес", м.Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, смт.Добротвір Кам'янка-Бузького району Львівської області

про стягнення 99 024,68 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Глодан І.М. - представник (довіреність №69/2015 від 04.01.2016р.);

від відповідача ОСОБА_6 - представник (довіреність №1599 від 29.06.2016р.); Худоба Г.М. - адвокат (договір про надання правової допомоги від 04.07.2016р.).

Права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України роз'яснено. Заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Міст Експрес" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 99 024,68 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав зазначених у відзиві (вх.№28424/16) на позовну заяву, поясненнях (вх.№31328/16) по справі та запереченнях (вх.№35769/16) по суті заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд,-

встановив:

19.12.2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зобов'язалась виконати для Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Міст Експрес" перевезення вантажу по маршруту Львів - Одеса, що підтверджується оформленою товаро-транспортною накладною №ЛВ0011486, яку підписано водієм відповідача ОСОБА_8

Відповідно до вказаної товаро-транспортної накладної, найменування вантажу: коробки - 1168 шт.; палети - 2 шт., маса брутто - 4,541т.

Як зазначає позивач, при прибутті транспортного засобу НОМЕР_1 перевізника ОСОБА_4 на Одеське операційне відділення Товариства з обмеженою відповідальністю

"Торговий Дім "Міст Експрес" було виявлено, що транспортний засіб без пломби і з доступом до вантажного відсіку. За твердженням позивача, було виявлено факт втрати та пошкодження вантажу.

Факт втрати та пошкодження вантажу було оформлено актами виявлення пошкодженого вантажу від 21.12.2015р., чек-листом огляду магістрального транспортного засобу, актом № 51-1 №ОД0002102 від 21.12.2015р. та актами про збірні палети. У зв'язку з цим, як стверджує позивач, йому завдано матеріальних збитків на суму 99 024,68 грн.

Таким чином, позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 99 024,68 грн. матеріальних збитків.

Відповідач проти позову заперечив подавши відзив (вх.№28424/16) на позовну заяву, пояснення (вх.№31328/16) по справі та заперечення (вх.№35769/16) по суті заявлених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч.1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Як вбачається із матеріалів справи, 19.12.2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зобов'язалась виконати для Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Міст Експрес" перевезення вантажу по маршруту Львів - Одеса, що підтверджується оформленою товаро-транспортною накладною №ЛВ0011486, яку підписано водієм відповідача ОСОБА_8

Відповідно до вказаної товаро-транспортної накладної, найменування вантажу: коробки - 1168 шт.; палети - 2 шт., маса брутто - 4,541т.

Однак, при прибутті транспортного засобу НОМЕР_1 перевізника ОСОБА_4 на Одеське операційне відділення Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Міст Експрес" було виявлено, що транспортний засіб без пломби. За твердженням позивача, було виявлено факт втрати та пошкодження вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що факт втрати та пошкодження вантажу було оформлено актами виявлення пошкодженого вантажу від 21.12.2015р., чек-листом огляду магістрального транспортного засобу від 21.12.2015р., актом № 51-1 №ОД0002102 від 21.12.2015р., актом № 51-1 №ОД0004689 від 21.12.2015р., актом № 51-1 №ОД0004693 від 21.12.2015р., актом № 51-1 №ОД0004694 від 21.12.2015р., актом № 51-1 №ОД0004690 від 21.12.2015р. У зв'язку з цим, як стверджує позивач, йому завдано матеріальних збитків на суму 99 024,68 грн.

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та за ч. 3 ст. 314 ГК України у відповідному розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків, як зазначено у частині 1 ст.225 ГК України, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У частині 2 статті 224 ГК України зазначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

З огляду на положення статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (Постанова Верховного Суду України від 04.07.2011р. справа №42/78-10).

Відтак, вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоч би одного із них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Згідно зі статтею 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання,

доказується кредитором.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Вантаж - всі предмети з моменту прийняття для перевезень до здачі одержувачу вантажу (Розділ 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363).

Як вбачається з товаро-транспортної накладної на перевезення вантажу №ЛВ0011486, окрім кількості коробок, палет і маси брутто, інших відомостей щодо товару, його найменування, вартості тощо, в ній не зазначено. Інших супровідних документів на перевезення вантажу сторони не підписували.

Відповідно до статті 158 Статуту автомобільного транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР N 401 від 27.06.69, обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми.

Згідно п.15.1. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

У п.15.2. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, встановлено, що перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини: а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній; б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері; в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу; г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Відповідно до п.2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наприклад, чинним законодавством, що регулює відносини за договором перевезення вантажу, встановлено перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на перевізника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або недостачу вантажу. Отже, ніякі інші документи не можуть підтверджувати обставини, що є підставою для покладення на перевізника відповідальності за незбереження вантажу.

Отже, суд звертає увагу, що товаро-транспортна накладна № ЛВ0011486 не містить жодних відомостей про перелік, найменування вантажу та його вартість, а відтак твердження позивача, що вантаж який не прибув було втрачено, не підтверджене належними та допустимими доказами, беручи до уваги те, що відповідно до статті 158 Статуту автомобільного транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР N 401 від 27.06.69 та з урахуванням положень п.15.2. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, обставини, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств або організацій, вантажовідправників, вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, стверджуються записами в товарно-транспортних документах, а в разі розбіжності між автотранспортним підприємством або

організацією і вантажовідправником (вантажоодержувачем) - актами встановленої форми. Однак у даному випадку, таку розбіжність позивачем не доведено. Інших супровідних документів на перевезення вантажу сторони не підписували.

Окрім того, враховуючи вищенаведене, в силу ч.2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, у зв'язку з втратою вантажу, позивачем також не доведено. Разом з тим, розмір втрат у зв'язку із пошкодженням вантажу позивачем у позовній заяві та у поданих матеріалах не наведено.

Відтак, позивачем не доведено одного з таких елементів складу цивільного правопорушення як збитки у розумінні ч.2 ст.224 ГК України стосовно втрати майна, і їх розміру у розумінні ч.1 ст.225 ГК України стосовно вартості втраченого майна, з урахуванням ст. 924 ЦК України (реальні збитки), адже розмір збитків відповідно до ст. 623 ЦК України доказується кредитором. а тому суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову про стягнення відповідача на користь позивача 99 024,68 грн. збитків відсутні, а відповідно позов задоволенню не підлягає.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №2177 від 24.05.2016р. на суму 1 485,37 грн., який відповідно до норм ст. 49 ГПК слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 11.10.2016р.

Головуючий суддя Петрашко М.М.

Суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Мороз Н.В.