РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016Справа №910/13724/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАН-ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз"

про визнання недійсним Договору купівлі-продажу природного газу № 15-151 від 30.06.2015

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Калініченко Т.Г. за довіреністю № 227 від 02.08.2016

Колосова О.О., довіреність № б/н від 20.09.16

від відповідача: Ярмоленко Є.П. за довіреністю № 1 від 04.01.2016,

Новаковський П.М., довіреність № 42/1 від 01.09.16

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАН-ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (відповідач) про визнання недійсним Договору купівлі-продажу природного газу № 15-151 від 30.06.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на час укладення Договору купівлі-продажу природного газу № 15-151 від 30.06.2015 (далі - Договір № 15-151) директор відповідача Синюк Борис Борисович не мав необхідного обсягу правоздатності та відповідних повноважень. Позивач вважає, що за відсутності погодження підписання вказаного договору Комітетом з Управління Спільної діяльності, відповідач перевищив свої повноваження, чим порушив вимоги пункту п. 6.2.9 Додаткової угоди № 4 від 25.02.2011 року до Договору № 3 по спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 (далі - Договір про спільну діяльність №3), що, в свою чергу, суперечить статтям 203, 207, 1135 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України та є підставою для визнання Договору № 15-151 недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 порушено провадження у справі № 910/13724/16 та призначено розгляд справи на 05.09.2016 о 11:00 год.

05.09.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідач зазначив, що пунктом 6.2.9 Договору про спільну діяльність №3 не регулюється питання укладення договорів на реалізацію вуглеводнів, ці питання регулюються пунктами 6.2.8 та 7.3.5 вказаного договору. Відповідач стверджує, що директор ТОВ "Карпатигаз" мав необхідний обсяг правоздатності та відповідних повноважень на укладення спірного договору, що підтверджується Протоколом Засідання членів Комітету з управління Договору про спільну діяльність №3 від 10.06.2002 № 37 від 17.12.2014 (далі - Протокол № 37 від 17.12.2014), а відповідно, відповідач не перевищував свої повноваження та не порушував вимоги пункту 6.2.9 Договору про спільну діяльність №3.

В судове засідання, призначене на 05.09.2016, з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 05.09.2016 подав клопотання про здійснення фіксування судового процесу. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 05.09.2016 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача станом на 30.06.2015. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 05.09.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник позивача в судовому засіданні 05.09.2016 подав клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просив витребувати у відповідача належним чином засвідчені копії:

- рішення Комітету з Управління Спільної діяльності, створеного по Договору № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002, щодо затвердження Договору купівлі-продажу природного газу № 15-151 від 30.06.2015 року;

- рішення Комітету з Управління Спільної діяльності, створеного по Договору № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002, щодо ціни на реалізацію вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності на другий квартал 2015 року.

В судовому засіданні 05.09.2016 судом розглянуте та задоволене зазначене клопотання позивача про витребування доказів. Клопотання про витребування доказів передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи необхідність витребування додаткових доказів та положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 05.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2016 відкладено розгляд справи на 26.09.2016 о 10:10 год.

22.09.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення до позову з урахуванням поданого відповідачем відзиву на позов. Відповідно до поданих пояснень позивач не погодився з доводами відповідача про те, що пункт 6.2.9 Договору про спільну діяльність №3 не регулює питання укладення договорів на реалізацію Вуглеводнів. Крім того, аналізуючи зміст доданого до відзиву Протоколу № 37 від 17.12.2014, позивач дійшов висновку, що учасники Спільної діяльності для формування Затвердженої ціни вирішили здійснювати продаж Вуглеводнів виключно через аукціон по максимальній ціні. Проте, як зазначив позивач, Договір № 15-151 укладався сторонами без проведення аукціону та ціну на природний газ (Вуглеводні) в цьому договорі визначено відповідачем без проведення аукціону в порушення п.п. 6.2.8, 7.3.5 Договору про спільну діяльність №3 та Протоколу № 37 від 17.12.2014.

Таким чином, згідно поданих 22.09.2016 через відділ діловодства суду пояснень до позову, позивач вважає, що директор відповідача при укладенні спірного договору перевищив свої повноваження, надані йому за Договором про спільну діяльність №3, а саме:

- не отримав попереднього погодження Комітету з Управління Спільної діяльності на укладення Договору № 15-151 на суму, що перевищує 3 000 000,00 гривень;

- не дотримав умов продажу природного газу по Затвердженій ціні - а саме по максимальній ціні на аукціоні, оскільки аукціон на продаж газу по Договору № 15-151 не проводився.

В той же час, при зверненні з позовом до суду про визнання спірного договору недійсним позивач в якості підстави позову посилався лише на не отримання директором відповідача попереднього погодження Комітету з Управління Спільної діяльності на укладення Договору № 15-151 на суму, що перевищує 3 000 000,00 гривень.

23.09.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі, відповідно до яких відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. У наведених поясненнях відповідач повідомив суд, що погодження угод на реалізацію Вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності, не передбачено умовами Договору про спільну діяльність №3. Також відповідач повідомив, що відповідно до практики, що склалась в процесі Спільної діяльності за Договором про спільну діяльність №3, Комітет з Управління Спільною діяльністю встановив Затверджену ціну на реалізацію вуглеводнів на весь 2015 рік (1, 2, 3, 4 квартали) Протоколом Засідання членів Комітету з управління ДСД №3 від 10.06.2002 №37 від 17 грудня 2014 року.

26.09.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору.

Судове засідання, призначене на 26.09.2016, не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Гумеги О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи призначено на 06.10.2016.

05.10.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

В судове засідання, призначене на 06.10.2016, представники позивача та відповідача з'явились.

Представники позивача в судовому засіданні 06.10.2016 підтримали позовні вимоги з урахуванням пояснень до позову, поданих 22.09.2016 через відділ діловодства суду.

Представники відповідача в судовому засіданні 06.10.2016 заперечували проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та поясненнях по справі, поданих відповідно 05.09.2016 та 23.09.2016 через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 06.10.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.06.2002 між Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (перший учасник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (другий учасник) укладено Договір №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи, предметом якого відповідно до статті 2 цього Договору є взаємні дії учасників з об'єднання коштів, майна, трудової участі, майнових і немайнових прав, необхідних для спільної розробки Летнянського газового родовища, а саме - свердловини № 36 даного родовища на умовах цього Договору без створення юридичної особи (далі - Договір про спільну діяльність №3).

Додатковою угодою № 4 від 25.02.2011 сторони внесли зміни та доповнення до Договору №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002, зокрема, залучивши до спільної діяльності та включивши до складу Учасників Учасника-3 - Компанію Місен Ентерпрайзіс АБ (далі - Додаткова угода №4 до Договору про спільну діяльність №3).

За визначенням ст. 1 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3, Учасники означає Учасника-1, Учасника-2 та Учасника-3, які є Учасниками цього Договору, а також будь-якого правонаступника або іншу особу, яка набуває повністю або частково частку Учасника, а також будь-яких інших осіб, що можуть приєднатися до цього Договору пізніше за згодою Учасників (п.п. 1.1.17 ст. 1); Спільна діяльність означає діяльність Учасників, описану в статті 2 цього Договору (п.п. 1.1.1 ст. 1); Комітет з Управління означає вищий орган управління, створений Учасниками для вирішення питань, пов'язаних зі Спільною діяльністю, як визначено у статті 7 цього Договору (п.п. 1.1.15 ст. 1).

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

30.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", як оператором Спільної діяльності між ПАТ "Укргазвидобування", Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ та ТОВ "Карпатигаз" за Договором про спільну діяльність №3 (продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метан-Трейдінг Україна" (покупець) укладено Договір № 15-151 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір № 15-151), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору.

Договір № 15-151 підписаний з однієї сторони Товариством з обмеженою відповідальністю "Метан-Трейдінг Україна" (позивачем) в особі директора Короткевич-Лещенко Андрія Миколайовича, який діяв на підставі Статуту, та з іншої сторони - Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", як оператором Спільної діяльності між ПАТ "Укргазвидобування", Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ та ТОВ "Карпатигаз" за Договором про спільну діяльність №3, в особі директора ТОВ "Карпатигаз" Синюка Бориса Борисовича, який діяв на підставі Статуту та Договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року.

Відповідно до п. 5.3. Договору № 15-151 загальна сума даного договору становить 16 538 931,64 грн. (в т.ч. ПДВ 20%).

У позовній заяві позивач зазначив, що із надісланих відповідачем (ТОВ "Карпатигаз") 12.07.2016 на адресу позивача документів, а саме: витягу з Договору про спільну діяльність №3 (копій сторінок 1-3, 6, 12-18 та 34 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3) позивачу стало відомо про наявність обмежень повноважень відповідача, встановлених Договором про спільну діяльність №3. На підтвердження надіслання відповідачем вказаних документів, до позовної заяви позивачем додано копію опису вкладення у цінний лист на ім'я ТОВ "Метан-Трейдінг Україна" від 12.07.2016.

Так, відповідно до п. 6.2.9 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 укладені оператором від імені Спільної діяльності договори, сума яких перевищує 3000000,00 грн. або її еквівалент в іноземній валюті, підлягають попередньому погодженню Комітетом з Управління.

Разом з тим, як зазначив позивач, у Договорі № 15-151 відсутні будь-які посилання на погодження підписання цього договору Комітетом з Управління Спільної діяльності. Крім того, відповідне погодження Комітетом з Управління підписання цього договору відповідачем позивачу не тільки не надавалось, а відповідач навіть не повідомляв позивача про наявність таких обмежень.

Таким чином, звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що станом на час укладення Договору № 15-151 директор відповідача Синюк Борис Борисович не мав необхідного обсягу правоздатності та відповідних повноважень на підписання цього договору. Позивач вважає, що за відсутності погодження підписання Договору № 15-151 Комітетом з Управління Спільної діяльності, відповідач перевищив свої повноваження, чим порушив вимоги пункту п. 6.2.9 Додаткової угоди № 4 до Договору по спільну діяльність №3, що, в свою чергу, суперечить статтям 203, 207, 1135 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України та є підставою для визнання Договору № 15-151 недійсним.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував, зазначаючи, що не перевищував свої повноваження та не порушував вимоги пункту 6.2.9 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3, яким, на думку відповідача, не регулюється питання укладення договорів на реалізацію вуглеводнів, так як ці питання регулюються пунктами 6.2.8 та 7.3.5 вказаного договору.

На твердження відповідача, директор ТОВ "Карпатигаз" мав необхідний обсяг правоздатності та відповідних повноважень на укладення Договору № 15-151, що, зокрема, підтверджується Протоколом Засідання членів Комітету з управління ДСД №3 від 10.06.2002 № 37 від 17.12.2014, копію якого відповідач додав до відзиву на позовну заяву.

Проаналізувавши зміст наданого відповідачем під час розгляду справи Протоколу № 37 від 17.12.2014, позивач дійшов висновку, що учасники Спільної діяльності для формування Затвердженої ціни вирішили здійснювати продаж Вуглеводнів виключно через аукціон по максимальній ціні. Проте, як зазначив позивач, Договір № 15-151 укладався сторонами без проведення аукціону та ціну на природний газ (Вуглеводні) в цьому договорі визначено відповідачем без проведення аукціону в порушення п.п. 6.2.8, 7.3.5 Договору про спільну діяльність №3 та Протоколу № 37 від 17.12.2014.

При цьому, у наданих через відділ діловодства суду 22.09.2016 поясненнях, позивач звернув увагу суду, що зміст Протоколу № 37 від 17.12.2014 та його умова формування ціни для продажу природнього газу виключно на аукціонах, стала відома позивачу тільки коли відповідач подав відзив на позовну заяву до суду (05.09.2016).

Таким чином, згідно поданих 22.09.2016 через відділ діловодства суду пояснень до позову, позивач стверджує про наявність підстав для визнання Договору № 15-151 недійсним, оскільки директор відповідача при укладенні даного договору перевищив свої повноваження, надані йому за Договором про спільну діяльність №3, а саме:

- не отримав попереднього погодження Комітету з Управління Спільної діяльності на укладення Договору № 15-151 на суму, що перевищує 3 000 000,00 гривень;

- не дотримав умов продажу природного газу по Затвердженій ціні - а саме по максимальній ціні на аукціоні, оскільки аукціон на продаж газу по Договору № 15-151 не проводився.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду позивач посилався в якості підстави для визнання спірного договору недійсним лише на не отримання директором відповідача попереднього погодження Комітету з Управління Спільної діяльності на укладення Договору № 15-151 на суму, що перевищує 3 000 000,00 гривень.

Жодних заяв про зміну підстав позову суду подано не було. До того ж, щодо продажу природного газу без проведення аукціону позивач зазначив у поясненнях до позову, які були подані суду 22.09.2016 вже після початку розгляду справи по суті. За таких обставин, судом розглядаються позовні вимоги з підстав, визначених позивачем у позовній заяві.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані сторонами суду докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 статті 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини другої стаття 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України також визначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно абз. 4 п.п. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами, внесеними постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 13 від 17.12.2013 р.) (надалі - постанова Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013) зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як зазначено в абз. 1 п.п. 3.3 п. 3 вищенаведеної постанови Пленуму ВГСУ, у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Пленум Вищого господарського суду України в абз. 2, 3 п.п. 3.3 п. 3 вищенаведеної постанови № 11 від 29.05.2013 також вказав, що вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати, зокрема, що письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (абз. 5 п.п. 2.10 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11).

Згідно ч. 2 ст. 2 ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюються печатками.

Судом встановлено, що Договір купівлі-продажу природного газу № 15-151 від 30.06.2015 підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін.

Сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов спірного Договору № 15-151, оскільки вказаний договір містить предмет (п. 1.1), ціну (п. 5.3) та строк дії (п. 12.1), тощо, та підписаний сторонами.

Як зазначено у преамбулі Договору № 15-151, від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", як оператора Спільної діяльності за Договором про спільну діяльність №3, даний договір укладено директором ТОВ "Карпатигаз" Синюком Борисом Борисовичем, який діяв на підставі Статуту та Договору про спільну діяльність №3 від 10.06.2002 року.

Судом встановлено, що відповідно до п. 7.3.6 Статуту ТОВ "Карпатигаз" (нова редакція), затвердженого рішенням позачергових Загальних зборів Учасників, протокол № 1-12 від 30.01.2012, директор має право укладати і підписувати від імені Товариства правочин на суму, що не перевищує 20000000,00 грн.

Крім того, наявний в матеріалах справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ "Карпатигаз" станом на 30.06.2015 (дату укладення спірного Договору № 15-151) додатково підтверджує, що Синюк Борис Борисович з 26.08.2010 являвся керівником та підписантом відповідача, стосовно останнього були відсутні обмеження повноважень, у тому числі на підписання договорів, які б були внесені до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим позивач стверджує, що директор відповідача при укладенні спірного договору перевищив свої повноваження, надані йому за Договором про спільну діяльність №3, а саме: в порушення п. 6.2.9 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність№3 не отримав попереднього погодження Комітету з Управління Спільної діяльності на укладення Договору № 15-151 на суму, що перевищує 3 000 000,00 гривень. Наведені твердження позивача судом відхиляються з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до п. 6.2.8 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3, Учасник-2 (ТОВ "Карпатигаз") зобов'язується:

"Укладати від імені Спільної діяльності угоди на реалізацію Вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності за цінами, попередньо затвердженими рішенням Комітету з Управління (далі - Затверджена ціна).

Рішення щодо погодження затвердженої ціни приймається Комітетом з Управління не рідше 1 разу в квартал, при цьому рішення Комітету з Управління щодо Затвердженої ціни можуть також прийматись шляхом обміну факсимільними повідомленнями. Укладення договорів на реалізацію Вуглеводнів за Затвердженою ціною або вище такої ціни, не потребує попереднього погодження Комітетом з Управління".

Відповідно до п. 6.2.9 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3, Учасник-2 зобов'язується:

"Укладати від імені Спільної діяльності всі інші необхідні договори відповідно до чинного законодавства України у зв'язку із Спільною діяльністю та від імені Спільної діяльності, у тому числі на придбання основних засобів, матеріалів та інших товарно-матеріальних цінностей, з урахуванням положень підпункту 6.2.8 пункту 6.2 статті 6 цього Договору. При цьому договори, сума яких перевищує 3 000 000,00 (три мільйони) гривень або її еквівалент в іноземній валюті, підлягають попередньому погодженню Комітетом з Управління. Укладення договорів, на суму, що не перевищує 3 000 000,00 (три мільйони) гривень або її еквівалент в іноземній валюті, не потребує попереднього погодження Комітетом з Управління".

Отже, питання укладення Учасником-2 (відповідачем) угод на реалізацію Вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності регулюються п. 6.2.8 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3, тоді як наступний п. 6.2.9 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 стосується укладення Учасником-2 всіх інших необхідних договорів, у зв'язку із Спільною діяльністю та від імені Спільної діяльності.

Враховуючи, що предметом спірного Договору № 15-151 є купівля-продаж природного газу, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача, який, посилаючись на п. 6.2.9 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 та загальну суму спірного Договору № 15-151 у розмірі 16 538 931,64 грн., стверджував про те, що укладення відповідачем спірного договору потребувало попереднього погодження Комітетом з Управління Спільною діяльністю.

При цьому твердження позивача про те, що дія п. 6.2.9 розповсюджується і на укладення договорів про реалізацію Вуглеводнів, суд вважає помилковими, оскільки:

- наведений п. 6.2.9 містить чітке зазначення про "всі інші необхідні договори … у зв'язку із Спільною діяльністю та від імені Спільної діяльності", тоді як у п. 6.2.8 чітко зазначено про "угоди на реалізацію Вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності", а отже, дія п. 6.2.9 розповсюджується на "всі інші необхідні договори … у зв'язку із Спільною діяльністю та від імені Спільної діяльності";

- посилання у п. 6.2.9 на положення п. 6.2.8 свідчить лише про те, що "всі інші необхідні договори … у зв'язку із Спільною діяльністю та від імені Спільної діяльності" укладаються з урахуванням положень п. 6.2.8, та жодним чином не свідчить, що "угоди на реалізацію Вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності", про які йдеться у п. 6.2.8, укладаються з урахуванням п. 6.2.9 (зокрема, підлягають попередньому погодженню Комітетом з Управління, якщо сума договорів перевищує 3 000 000,00 грн. …);

- друге речення п. 6.2.9 стосується виключно "всіх інших необхідних договорів … у зв'язку із Спільною діяльністю та від імені Спільної діяльності", про які йдеться саме в пункті 6.2.9, що додатково підтверджується словосполученням "при цьому" на початку другого речення п. 6.2.9, тобто попередньому погодженню Комітетом з Управління підлягають "всі інші необхідні договори … у зв'язку із Спільною діяльністю та від імені Спільної діяльності", сума яких перевищує 3 000 000,00 (три мільйони) гривень або її еквівалент в іноземній валюті, а не всі Договори, як помилково робить висновок позивач.

Зважаючи на наведене, відповідач в особі директора ТОВ "Карпатигаз", який діяв на підставі Статуту та Договору про спільну діяльність №3, мав право укласти спірний Договір № 15-151 без попереднього погодження Комітету з Управління.

Водночас, судом проаналізовано, що за змістом п. 6.2.8 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 відповідач зобов'язався укладати угоди на реалізацію Вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності:

- за цінами, попередньо затвердженими рішенням Комітету з Управління (далі - Затверджена ціна);

- рішення щодо погодження Затвердженої ціни приймається Комітетом з Управління не рідше 1 разу в квартал;

- укладення договорів на реалізацію Вуглеводнів за Затвердженою ціною або вище такої ціни, не потребує попереднього погодження Комітетом з Управління".

Згідно з п. 7.3.5 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 до компетенції Комітету з Управління належить встановлення Затвердженої ціни Вуглеводнів, рішення приймається 3/4 голосів Учасників. Договори на реалізацію видобутих в рамках Спільної діяльності Вуглеводнів укладаються Учасником-2 на підставі Затвердженої ціни або з її перевищенням без погодження з Комітетом з Управління.

Відповідач повідомив, що відповідно до практики, яка склалась в процесі Спільної діяльності за Договором про спільні діяльність №3, Комітет з Управління Спільною діяльністю встановлює Затверджену ціну на реалізацію вуглеводнів один раз на рік (1, 2, 3, 4 квартали), а не раз на квартал, що додатково підтверджується Протоколом Засідання членів Комітету з управління ДСД №3 від 10.06.2002 р. №37 від 17.12.2014 (далі - Протокол №37 від 17.12.2014), який додано відповідачем до матеріалів справи.

Відповідно до Протоколу №37 від 17.12.2014, Комітет з Управління погодив запропонований механізм визначення Затвердженої ціни на реалізацію вуглеводнів на 2015 рік.

В свою чергу, оскільки Протоколом №37 від 17.12.2014 встановлено Затверджену ціну на реалізацію вуглеводнів на 2015 рік, то укладення спірного договору не потребувало попереднього погодження Комітетом з Управління.

Разом з тим, у Протоколі №37 від 17.12.2014 "запропонований механізм визначення Затвердженої ціни на реалізацію вуглеводнів на 2015 рік" зафіксовано наступним чином:

"- Оператору Спільної діяльності здійснювати щомісячно продаж природного газу на аукціонах по максимальній ціні, що склалася на відповідний товар на аукціоні, з урахуванням граничного рівня ціни на природний газ, встановленого національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП)".

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний Договір № 15-151 укладався позивачем та відповідачем за результатами проведення аукціону по максимальній ціні.

Оскільки аукціон на продаж газу по максимальній ціні з метою укладення в подальшому спірного договору не проводився, позивач вважає, що директор відповідача при укладенні спірного Договору № 15-151 перевищив свої повноваження, надані йому за Договором про спільну діяльність №3, оскільки в порушення п. 6.2.8, п. 7.3.5 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність№3 та Протоколу № 37 від 17.1.2014 не дотримав умов продажу природного газу по Затвердженій ціні, а саме по максимальній ціні на аукціоні, що, в свою чергу, є підставою для визнання спірних договору та додаткової угоди недійсними. Наведені твердження позивача судом відхиляються з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону.

Відповідно до абзацу першого частини третьої вищенаведеної статті, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Отже, наведений припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас, як роз'яснено господарським судам в абз. 6 п.п. 3.3 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013, саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

В абз. 8 п.п. 3.3 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013 також роз'яснено, що якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Оскільки, у преамбулі Договору № 15-151 вказано про його укладення відповідачем в особі директора ТОВ "Карпатигаз" Синюка Бориса Борисовича, який діяв на підставі Статуту та Договору про спільну діяльність №3 від 10.06.2002 року, то наведене свідчить про обізнаність позивача як сторони даного договору з вказаними статутом та договором про спільну діяльність (включаючи всі додатки, зміни та доповнення до нього) у частині, яка стосується відповідних повноважень директора ТОВ "Карпатигаз". В такому разі суд не бере до уваги посилання позивача у позовній заяві на те, що лише із надісланих йому відповідачем 12.07.2016 документів (копій сторінок 1-3, 6, 12-18 та 34 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3) позивачу стало відомо про наявність обмежень повноважень відповідача, встановлених Договором про спільну діяльність №3. Суд також не бере до уваги посилання позивача на те, що він звертався до відповідача з листом про надання копії Договору про спільну діяльність №3, але лист позивача залишився без відповіді, так як фактично відповідний лист позивача № 201 був датований та надісланий відповідачу 25.07.2016, а отже, більш ніж через рік після укладення сторонами спірного Договору № 15-151від 30.06.2015.

Зважаючи на зазначене, позивач не може стверджувати, що станом на час укладення спірного Договору № 15-151 йому не було відомо про наявність обмежень повноважень відповідача, встановлених Договором про спільну діяльність №3, зокрема, встановлених п.п. 6.2.9, 7.3.5 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3, на які посилався позивач.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Верховний Суд України у постанові від 06.04.2016 у справі № 3-84гс16 дійшов висновку, що з аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд також взяв до уваги роз'яснення, наведені у абз. 1 п.п. 3.4 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013, згідно яких наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України).Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Договір № 15-151 не тільки було прийнято до виконання сторонами (в тому числі відповідачем як оператором Спільної діяльності за Договором про спільну діяльність №3), але і значною мірою виконано, що не заперечувалось сторонами, які повідомили суд про те, що стягнення заборгованості з оплати за поставлений природний газ на підставі Договору № 15-151 було предметом спору у справі №910/12781/16, за результатами розгляду якої Господарським судом міста Києва винесено рішення від 06.09.2016 (суддя Отрош І.М.) про задоволення повністю позовних вимог ТОВ "Карпатигаз" до ТОВ "МЕТАН-ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА".

Вчинені ТОВ "МЕТАН-ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА" та ТОВ "Карпатигаз" (як оператором спільної діяльності) фактичні дії на виконання спірного договору свідчать про наступне схвалення ними оспорюваного правочину, що, в свою чергу, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Разом з тим, згідно частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України передбачає право відповідних осіб звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З аналізу вказаних норм вбачається, що звертаючись до господарського суду з позовом, перш за все, позивач має довести обставини щодо порушення або оспорювання його прав чи охоронюваних законом інтересів; а відтак відповідний позов може бути задоволений судом лише за умови встановлення обставин щодо порушення відповідних прав чи інтересів позивача.

Фактично позивачем не доведено суду порушення його прав та інтересів з огляду на укладений сторонами спірний договір.

Таким чином, за вищевстановлених обставин, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАН-ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" про визнання недійсним Договору купівлі-продажу природного газу № 15-151 від 30.06.2015, задоволенню не підлягають.

Судовий збір, відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо останню не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 10.10.2016

Суддя Гумега О.В.