ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р.Справа № 922/2704/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Фермерського господарства "AURUM", с. Олександрівка
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт", с. Шубіне
про стягнення 23664,30 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 18.04.2016р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність б/н від 13.01.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "AURUM" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт" (відповідача) про стягнення надміру сплачених коштів в розмірі 23664,30 грн. за договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р., який був укладений між позивачем та відповідачем. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір.

08.09.2016р. представником відповідача було подано клопотання про припинення провадження по справі згідно ч.2 ст. 80 ГПК України, у зв'язку із тим, що є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а саме у справі №922/3690/15.

Позивачем надані до суду заперечення на подане клопотання про припинення провадження у справі від 14.09.2016р. за вх.№30237, в якому позивач просив у задоволенні клопотання відмовити, оскільки даний позов поданий з інших підстав.

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 14.09.2016р., 21.09.2016р.

05.10.2016р. представником відповідача наданий відзив на позовну заяву за вх.№32801, в якому відповідач проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, зазначав, що при розгляді справи №922/3690/15 вже встановлені факти, що мають преюдиційне значення , а саме що заявлені позивачем до стягнення грошові кошти у розмірі 23664,30 грн. сплачені на підставі рахунку №251 від 02.10.2014р. за своєю правовою природою є попередньою оплатою за товар в кількості (об'ємі 1515 л), а строк поставки товару письмово не визначений, тобто сторонами не було узгоджено строк виконання відповідачем зобов'язання перед позивачем щодо поставки товару та відповідач не є таким, що прострочив виконання майнового зобов'язання щодо поставки товару.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити, з підстав викладених ним у відзиві на позов.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У господарському суді Харківської області розглядалась справа №922/3690/15 за позовом Фермерського господарства "AURUM" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нафта-Опт" про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 23664,30 грн., відсотків за користування чужими коштами в розмірі 1996,55 грн. за договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 року; та за зустрічною позовною заявою ТОВ "Торговий дім "Нафта-Опт" про визнання укладеним договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 року та стягнення з Фермерського господарства "AURUM" штрафу у сумі 58 036,13 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17 серпня 2015 року у справі №922/3690/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.10.2015р., у задоволенні первісного позову відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення господарського суду Харківської області у справі №922/3690/15 набрало законної сили 01.10.2015р.

Відповідачем у справі було заявлено клопотання про припинення провадження у справі згідно ч.2 ст. 80 ГПК України.

Відповідно ч.2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідач зазначає, що по справі №922/3690/15 господарський суд Харківської області вже вирішив спір між тими ж сторонами про той же предмет спору із тих же підстав.

Як вбачається з матеріалів справи у справі №922/3690/15 підставами для звернення до суду ФГ "AURUM" з позовом було стягнення з ТОВ "ТД" НАФТА-ОПТ" безпідставно отриманих коштів у розмірі 23664,30 грн. згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України та відсотків за користування чужими коштами в розмірі 1 996,55 грн. за договором поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. на підставі ст. 536, ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1214 ЦК України.

Під час розгляду вищевказаної справи було встановлено, що договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. не є таким, що укладений у письмовій формі із чим погодився суд апеляційної інстанції під час перегляду рішення у справі №922/3690/15.

Підставами звернення до суду із даним позовом позивач зазначає про існування договірних відносин між позивачем та відповідачем, а саме укладення договору поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. між сторонами та визначає підставами позову ст. 525, 526, ч.1 ст.670 ЦК України, тобто отримання від відповідача за договором товару у меншій кількості ніж це встановлено умовами договору та просить суд стягнути грошові кошти у розмірі 23664,30 грн.

Враховуючи вищенаведене та те, що припинення провадження у справі можливе лише у разі наявності рішення суду між тими ж сторонами, про той же предмет спору та з тих же підстав, але у даному випадку підстави позову змінилися, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі відмовити.

Під час розгляду справи №922/3690/15 встановлено, що між сторонами по справі фактично укладено договір поставки у спрощений спосіб, предметом якого є оплатне придбання ФГ "AURUM" у ТОВ "ТД "Нафта-Опт" дизельного пального у кількості (об'ємі) 23670 л на суму 369 725,40 грн.

Кошти, які ФГ "AURUM" просить стягнути з ТОВ "ТД "Нафта-Опт" у розмірі 23664,30 грн., отримано останнім як оплату вартості дизельного пального.

Відповідно ч.1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту наданих сторонами письмових доказів вбачається, що строк поставки товару сторонами письмово не визначений.

Таким чином судом встановлено, що між сторонами не було узгоджено строк виконання продавцем (ТОВ "ТД "Нафта-Опт") зобов'язання щодо поставки товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином стаття 670 ЦК України, на яку позивач посилається у позовній заяві регулює випадки повернення грошових коштів у разі поставки товару у меншій кількості в межах договірних відносин, але договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. не може вважатися таким, що вчинений (укладений) сторонами у письмовій формі, що було встановлено під час розгляду справи №922/3690/15, а отже у боржника не виникло обов'язку щодо поставки товару.

Враховуючи вищевикладене та те, що договір поставки №19-09/14-04 від 19.09.2014 р. між сторонами є неукладеним, а відповідач не є таким, що прострочив виконання майнового зобов'язання щодо поставки оплаченого товару, оскільки строк виконання цього зобов'язання сторонами не встановлено, відповідно до цього суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 07.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_3