КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа№ 911/1421/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Зубець Л.П.

Буравльова С.І.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська»

на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2016р.

у справі № 911/1421/16 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгтехніка плюс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська»

про стягнення 639 689,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 590 632,80 грн. за поставлений за договором поставки № від 04.01.2016, але неоплачений товар, пені в сумі 31 866,85 грн., штрафу в сумі 11 812,66 грн., 3% річних в сумі 2 172,73 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 201,87 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 31.05.2016р., повний текст якого підписаний 06.06.2016р., у справі № 911/1421/16 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 590 632,80 грн. основного боргу, 3 201,87 грн. інфляційних втрат, 2152,27 грн. 3 % річних, 29 896,41 грн. пені та 11 812,66 грн. штрафу, в решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджений факт невиконання відповідачем свого обов'язку по оплаті отриманого за спірним договором товару, проте, частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені та 3 % річних, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при розрахунку розміру вказаних вимог допущені помилки.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2016р. (заявником в апеляційній скарзі помилково зазначено дату винесення рішення - 28.04.2016р., що на думку колегії суддів є опискою) по справі № 911/1421/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» послалось на те, що спірне рішення ґрунтується на недоведених обставинах, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт зазначив, що за умовами спірного договору поставки (п.2.4) для здійснення приймання товару позивач надає відповідачу на кожну партію товару документи (рахунок на оплату, видаткову накладну, документи, що підтверджують якість товару), проте позивач, в порушення вказаних положень договору не надав відповідачу відповідні документи, з огляду на що, відповідач затримав оплату спірного товару до моменту надання цих документів.

З огляду на вказані обставини відповідач зазначив про те, що згідно з положеннями ст. 253 ЦК України яка встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, та виходячи з умов спірного договору, строк оплати спірного товару ще не настав, а відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості товару та, відповідно, штрафних санкцій є передчасними, повністю необґрунтованими та такими, що не містять доказової бази для задоволення позову.

Позивач та відповідач в судове засідання представників не направили, про причини неявки представників у судове засідання суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, а також те, що сторони про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників сторін за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

04.01.2016р. позивач як постачальник та відповідач як покупець уклали договір поставки № (далі Договір) (а.с. 30-34), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався виготовити та передати у власність відповідача продукцію (далі Товар), а відповідач - прийняти і оплатити Товар на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору загальна сума Договору визначається сумою вартостей Товару, що вказана в усіх видаткових накладних, підписаних та скріплених печатками сторін.

Згідно п. 2.1 Договору найменування, кількість, асортимент Товару та ціна за одиницю Товару, що підлягає поставці, вказуються в рахунках, видаткових накладних та специфікаціях, що є невід'ємною частиною цього договору. Кількість Товару, який поставляється, вказується в замовленні.

Ціна Товару, що постачається та порядок розрахунків вказуються в рахунках, специфікаціях та видаткових накладних (п. 4.1 Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу Товар на загальну суму 590 632,80 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних №13 від 11.01.2016р. на суму 60 060 грн., № 23 від 12.01.2016р. на суму 96 776,35 грн., № 89 від 18.01.2016р. на суму 107 301,15 грн., № 107 від 19.01.2016р. на суму 13 962 грн., № 327 від 03.02.2016р. на суму 105 448,90 грн., № 605 від 23.02.2016р. на суму 98 378,40 грн., № 816 від 12.03.2016р. на суму 108 706 грн. (а.с. 35-41), які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печаткою позивача та штампом відповідача.

Пунктом 4.3 Договору визначено умови оплати: протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару, згідно рахунку по платіжним реквізитам постачальника. Загальна вартість договору визначається сумою по всіх видаткових накладних.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що в рахунок оплати спірного товару відповідачем жодних коштів перераховано не було, а відтак, заборгованість по його оплаті становить 590 632,80 грн.

Факт поставки вказаного товару та факт його неоплати відповідачем не заперечується та підтверджується доданою до матеріалів справи копією Акту звірки взаємних розрахунків станом за березень 2016 (а.с. 68).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого позивачем за Договором товару на суму 590 632,80 грн. в порядку та в строки, встановлені Договором, тому суд першої інстанції правомірно визнав законними вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу на зазначену суму. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Водночас щодо посилань відповідача, викладених в апеляційній скарзі на те, що строк оплати спірного товару не настав з огляду на те, що позивачем в порядку, встановленому п.2.4 Договору не були надані відповідач відповідні товаросупровідні документи, слід зазначити таке.

Пунктом 2.4 Договору встановлений обов'язок позивача надати на кожну партію Товару, яка замовлена відповідачем, наступні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну (2 примірники), товарно-транспортну накладну, документи, що підтверджують якість товару.

Водночас колегія суддів зауважує відповідачеві на тому, що, по-перше, умовами Договору оплату вартості Товару сторони не поставили в залежність від факту передачі або непередачі позивачем відповідачу вказаних документів, а відтак, факт їх передачі або непередачі не впливає на вирішення спору сторін по суті, а по-друге, з огляду на відсутність у Договорі визначеного порядку передачі таких документів (підписання відповідних актів їх передачі тощо) та враховуючи відсутність доказів звернення відповідача до позивача з відповідною вимогою щодо надання таких документів, на даний час факт неотримання таких документів відповідачем не є доведеним.

За таких обставин посилання відповідача на те, що строк оплати спірного товару не настав спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 31 866,85 грн., та штрафу в сумі 11 812,66 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт виконання відповідачем свого обов'язку оплатити поставлений за Договором Товар з порушенням встановленого Договором сторін строку, є підстави для застосування встановленої Договором відповідальності.

В п.5.2 Договору сторони погодили, що при несвоєчасній оплаті поставленого Товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення розрахунку. Сплата пені не звільняє відповідача від сплати основного боргу.

З розрахунку позивача слідує, що він просить стягнути пеню в сумі 31 866,85 грн. за загальний період прострочення з 11.02.2016р. по 19.04.2016р.

Водночас, позивач в заяві про виправлення описки від 31.05.2016р. (а.с. 77), яка надійшла до суду після оголошення рішення, повідомляє про те, що ним в розрахунку ціни позову в частині стягнення пені та 3 % річних була допущена описка щодо видаткової накладної № 107 від 19.01.2016 на суму 13 962 грн., оскільки в розрахунку пені та 3 % річних позивачем помилково зазначено період нарахування з 19.02.2016р. по 01.04.2016р., в той час як позивач фактично заявляв до стягнення пені та 3 % річних по 19.04.2016р. про що свідчить те, що ним вірно визначено кількість днів за які нараховуються пеня та 3 % річних а саме 62 дня (тобто період з 19.02.2016р саме по 19.04.2016р.).

Щодо вказаної заяви колегія суддів зазначає про таке.

Виносячи рішення у цій справі суд першої інстанції цілком правомірно виходив з періоду нарахування пені та 3% річних щодо видаткової накладної № 107 від 19.01.2016 на суму 13 962 грн., який був визначений позивачем відповідних розрахунках, а саме з 19.02.2016р. по 01.04.2016р., жодних підстав вважати, що позивачем у такому випадку було допущено описку, у суду першої інстанції не було, так само як не було і права виходити за межі заявлених позивачем позовних вимог (тобто в даному випадку визначеного позивачем періоду нарахування пені та 3% річних щодо видаткової накладної № 107 від 19.01.2016р. на суму 13 962 грн.).

За таких обставин подана позивачем заява про виправлення описки від 31.05.2016р. не може бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині збільшення періоду нарахування пені та 3% річних щодо видаткової накладної № 107 від 19.01.2016р. на суму 13 962 грн.

Водночас колегія суддів зауважує позивачеві на тому, що він не позбавлений права у встановленому чинним законодавством порядку звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача пені та 3% річних щодо видаткової накладної № 107 від 19.01.2016р. за період з 02.04.2016р по 19.04.2016р.

За таких обставин, враховуючи наявні в розрахунку позивача помилки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені за уточними розрахунком суду в сумі 29 896,41 грн. та, відповідно, відмовив в решті заявленої до стягнення пені в сумі 1 970,44 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Згідно з п.5.3 Договору при несвоєчасній оплаті поставленого Товару відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 2% вартості несвоєчасно оплаченого товару.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 11 812,66 грн. визнаються законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. . Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 2 172,73 грн. та інфляційних втрат в сумі 3 201,87 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на обставини, які викладені вище, а саме, на заявлений позивачем до стягнення період 3 % річних щодо видаткової накладної № 107 від 19.01.2016р. (з 19.02.2016р. по 01.04.2016р.) суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних за уточними розрахунком суду в сумі 2 152,27 грн., та, відповідно, відмовив в решті заявленої до стягнення 3 % річних сумі 20,46 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 3 201,87 грн. за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2016р. у справі № 911/1421/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська».

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2016р. у справі № 911/1421/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2016р. у справі № 911/1421/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1421/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.П. Зубець

С.І. Буравльов