Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" жовтня 2016 р. Справа № 906/885/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 21.12.2015,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 05.01.2016.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"

до Комунального підприємства "Теплозабезпечення"

про стягнення 156603,14 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача за надані послуги по Договору-1: основний борг - 49388,55 грн., пеня - 10364,76 грн., інфляційні - 2889,71 грн. та 3 % річних - 905,29 грн. та по Договору: 2 основний борг - 78101,37 грн., пеня - 11222,88 грн., інфляційні - 2849,08 грн. та 3 % річних - 881,50 грн.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача підтримала позицію наведену у відзиві на позовну заяву. Просила зменшити розмір пені на 90% у зв'язку з важким фінансовим станом підприємства.

Представник позивача заперечив проти зменшення розміру пені. Зазначив, що позивач теж перебуває у складному фінансовому становищі.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2015 між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" та Комунальним підприємством "Теплозабезпечення" (споживач/відповідач) укладено договір №18 (договір-1) на подавання води із залізничного водопроводу (а.с. 14-16).

Також 01.01.2016 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Комунальним підприємством "Теплозабезпечення" (споживач/відповідач) укладено договір №18 (договір-2) на подавання води із залізничного водопроводу (а.с. 17-20).

Предметом договорів 1 та 2 є надання послуг відповідачу з централізованого водопостачання за наступними адресами: .

Відповідно до п. 2.2 Договорів 1 та 2, Відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати рахунки за спожиту воду, не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковий.

За невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. У випадку прострочення терміну оплати платежів споживач зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від простроченої суми за кожний день затримки (п.п. 4.1., 4.2. договорів).

Згідно п.п. 4.3. договорів нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Однак, всупереч договірним зобов'язанням відповідач з липня місяця 2015 року по теперішній час не проводив оплату за спожиту воду, згідно виставлених рахунків, за період з жовтня 2015 року по травень 2016 року (а.с. 21-28).

29.02.2016 позивач направив відповідачу претензію за вих. №НЮ-16/29/16-11 (а.с. 29-31), яку відповідач залишив без належного реагування.

Дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступні обставини:

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк, є договір.

Стаття 173 Господарського кодексу України визначає господарське зобов'язання, як зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 127489,92 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача по договору-1 10364,76 грн. пені, 2889,71 грн. інфляційних, 905,29 грн. 3% річних, а також по договору-2 11222,88 грн. пені, 2849,08 грн. інфляційних, 881,50 грн. 3% річних.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунок пені (а.с. 6-7), суд вважає останній вірним.

Водночас суд зазначає, що відповідач подав клопотання про зменшення розміру пені на 90%, мотивуючи це тим, що КП Теплозабезпечення знаходиться в дуже важкому фінансовому становищі, оскільки тариф на теплову енергію встановлений нижче її собівартості, але компенсації різниці тарифів не передбачено.

Розглядаючи дане клопотання, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Підприємство відповідача знаходиться у скрутному фінансовому становищі.

Суд також враховує статус відповідача, метою діяльності якого, відповідно до Статуту є, зокрема, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії, забезпечення житлового фонду, підприємств, організацій, установ тепловою енергією та гарячою водою.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що, в даному випадку, сплата пені у повному обсязі вплине не тільки на майнові інтереси відповідача, а й на можливість безперебійного постачання теплової енергії до усіх категорій споживачів міста Коростень.

За наведених обставин, суд вважає даний випадок винятковим, оскільки зобов'язання не виконувались з об'єктивних причин, зокрема, у зв'язку з важким фінансовим становищем відповідача внаслідок невиконання споживачами зобов'язань за надані послуги, а також судом приймається до уваги соціальна значущість підприємства, від господарської діяльності якого залежить безперебійне постачання теплової енергії на території міста Коростень.

Разом з тим, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан обох сторін.

З огляду на викладене, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з можливими збитками кредитора, враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч. майнові, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача до 50%. Суд вважає, що таке зменшення, враховуючи нарахування та стягнення, крім пені, також інфляційних втрат і трьох відсотків річних, співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Таким чином, клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені задовольняється частково. Суд зменшує розмір пені, що стягується з Комунального підприємства Теплопзабезпечення на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до 10793,82 грн. (5182,38 грн. по договору-1 та 5611,44 грн. по договору-2).

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних, господарський зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки інфляційних та 3% річних, господарський суд прийшов до висновку, що останні є вірними.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення по Договору-1: основного боргу - 49388,55 грн., пені - 10364,76 грн., інфляційних - 2889,71 грн. та 3 % річних - 905,29 грн. та по Договору: 2 основного боргу - 78101,37 грн., пені - 11222,88 грн., інфляційних - 2849,08 грн. та 3 % річних - 881,50 грн. обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. Також суд зменшує розмір пені, що стягується з Комунального підприємства Теплопзабезпечення на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" з 21587,64 до10793,82 грн. (5182,38 грн. - по договору-1 та 5611,44 грн. -по договору-2).

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Крім цього суд приймає до уваги п.п. 3.16.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені, що стягується з Комунального підприємства Теплозабезпечення на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до10793,82 грн. (5182,38 грн. - по договору-1 та 5611,44 грн. - по договору-2).

3. Стягнути з Комунального підприємства Телопзабезпечення(11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Кірова, 8-а, ід. код 31871157)

- на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" (01601, м. Київ-30, вул. Лисенка, 6, ід. код 40081221) по Договору-1: основного боргу - 49388,55 грн., пені - 5182,38 грн., інфляційних - 2889,71 грн. та 3 % річних - 905,29 грн. та по Договору-2 основного боргу - 78101,37 грн., пені - 5611,44 грн., інфляційних - 2849,08 грн. та 3 % річних - 881,50 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.10.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу.