РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2016Справа № 910/14562/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_2
доПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
простягнення 71 297 грн 00 коп.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_3 - представник за довіреністю
від відповідача:Жовтун О.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.08.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 71 297 грн 00 коп., в тому числі:4 9 935 грн 60 коп. безпідставно отриманих коштів, 19 375 грн 01 коп. інфляційних втрат та 1 986 грн 48 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем було помилково перераховано на рахунок відповідача кошти у розмірі 49 935 грн 60 коп. в рахунок оплати за приєднання до електричних мереж згідно рахунку № 20038 від 18.02.2015 та договору про приєднання № 792/34970/15096, який між сторонами не укладався, у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок з повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 49 935 грн 60 коп., крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань з повернення безпідставно отриманих коштів позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 19 375 грн 01 коп. та 3 % річних у розмірі 1 986 грн 48 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2016 порушено провадження у справі № 910/14562/16, розгляд справи призначений на 12.09.2016.

12.09.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли повідомлення про відсутність аналогічного спору, клопотання про приєднання витребуваних доказів до матеріалів справи та заява про стягнення витрат на оплату адвоката.

12.09.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли клопотання про залучення до участі у справі третьої особи та клопотання про припинення провадження у справі.

В судовому засіданні 12.09.2016 представник відповідача заявив клопотання про припинення провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що договір про приєднання, яке не є стандартним № Н-236-15/37431 від 06.04.2015 укладено з ОСОБА_2 як з фізичною особою. Суд, розглянувши зазначене клопотання прийшов до висновку про відмову в його задоволенні, у зв'язку з тим, що договір про приєднання, яке не є стандартним № Н-236-15/37431 від 06.04.2015 не є підставою позову у даній справі, а зазначається позивачем лише в якості підтвердження наявності між сторонами договірних відносин.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга ВМ" в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, оскільки останнє є підрядником за укладеним з позивачем договором № 25-09/14/1 від 25.09.2014 та мало виконувати проекті та електромонтажні роботи, а також підготувати повний проект документів для укладення договору про користування електричною енергією.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

У пункті 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 господарським судам України роз'яснено, що питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, з огляду на обставини справи та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що прийняття рішення в даній справі не впливає на права та обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга ВМ" а тому, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залучення вказаної особи до участі у даній справі як третьої особи без самостійних вимог.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 12.09.2016 оголошено перерву до 03.10.2016.

29.09.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 03.10.2016 з'явились представники сторін та надав пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та просить відмовити позивачу в задоволені позову.

У судовому засіданні 03.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.03.2015 на підставі виставленого відповідачем рахунку № 20038 від 28.02.2015 позивачем здійснено платіж у розмірі 49 935 грн 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 95 від 03.03.2015 з призначенням платежу: за приєднання до електричних мереж згідно рахунку № 20038 від 18.02.2015 та договору про приєднання 792/34970/15096.

14.01.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково сплачених коштів у розмірі 49 935 грн 60 коп., яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Звертаючись з позовом до суду, позивач у позовній заяві зазначив, що вказані грошові кошти у розмірі 49 935 грн 60 коп. були перераховані Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 помилково, на момент здійснення переказу між сторонами не існувало жодних правовідносин, які були б підставою для перерахування грошових коштів у розмірі 49 935 грн 60 коп. відповідачу, в тому числі і підписаного між сторонами договору про приєднання 792/34970/15096.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи за відсутності положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень позивача, будь-яких відносин між позивачем та відповідачем на підставі договору про приєднання 792/34970/15096 не існувало, зазначений договір між сторонами не укладався та роботи відповідачем не проводилися, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів підписання між сторонами договору про приєднання 792/34970/15096 та доказів виконання останнім робіт щодо приєднання до електричних мереж на підставі вказаного договору.

Таким чином, суд повинен дослідити обставини щодо укладення/неукладення договору сторонами у справі у спрощений спосіб шляхом виставлення рахунку відповідачем та прийняття його до оплати позивачем (з урахуванням відсутності доказів укладення іншого договору, на підставі якого було виставлено даний рахунок).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до частини 1 статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно з частиною 1 статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Суд зазначає, що поняття повнота та безумовність оферти є одночасно необхідними, а існування одночасно двох названих умов до акцепту є достатнім для того, що констатувати, що відповідь на оферту є такою, що дає змогу зробити висновок про згоду акцептанта з офертою та з її умовами. Неповнота та небезумовність відповіді на пропозицію укласти договір не є акцептом, тобто є умовами для констатації факту відмови акцептанта від пропозиції, а з іншого боку неповнота та не безумовність відхиляють початкову оферту. Іншими словами неповнота та не безумовність акцепту є умовами припинення оферти.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 643 Цивільного кодексу України якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Таким чином, розцінюючи рахунок-фактуру як пропозицію укласти договір на умовах, визначених у ньому, а саме щодо надання послуг за вказаною вартістю, суд повинен встановити обставини щодо повного та безумовного прийняття такої пропозиції позивачем шляхом повної оплати рахунку у визначений у ньому строк (по суті, строк для акцепту).

Як вбачається з рахунку-фактури № 20037 від 18.02.2015 на суму 49 935 грн 60 коп., останній виписаний на ім'я ОСОБА_2, підставою зазначено договір про приєднання 792/34970/15096, та останній не містить строку для оплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що між сторонами не було укладено договору, що також не було спростовано сторонами.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача, викладені відзиві на позовну заяву, щодо того позивач при сплаті коштів у розмірі 49 935 грн 60 коп. міг діяти в порядку норм статті 528 Цивільного кодексу України, як особа на яку покладено обов'язок виконання зобов'язання боржником, на підтвердження чого надає договір про приєднання до електричних мереж № 792/34970/141163 від 26.09.2007 укладений між АЕК "Київенерго" та фізичними особами ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та попередній розрахунок плати за приєднання електроустановок до вказаного договору на суму 49 935 грн 60 коп., який здійснений станом на 19.06.2008.

Представником відповідача не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між позивачем та фізичними особами ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договірних відносин щодо представництва інтересів чи вчинення будь-яких дій позивачем від імені вказаних фізичних осіб. Крім того, наданий відповідачем попередній розрахунок плати за приєднання електроустановок до договору про приєднання до електричних мереж № 792/34970/141163 від 26.09.2007 на суму 49 935 грн 60 коп., який здійснений станом на 19.06.2008, тоді як позивачем кошти на рахунок відповідача були перераховані 03.03.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 95 та випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 з 01.03.2015 по 10.03.2015 позивача відкритого у Київському відділенні ПАТ "Оксі Банк".

Також, судом не приймається до уваги посилання відповідача на договір про приєднання, яке не є стандартним № Н-236-15/37431 від 06.04.2015, що укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Київенерго", оскільки в матеріалах справи наявні докази в підтвердження факту виконання сторонами його умов. Крім того, вказаний договір не є підставою позову у даній справі.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами викладених позивачем у позові обставин щодо відсутності правових підстав для перерахування позивачем грошових коштів у розмірі 49 935 грн 60 коп. та факту набуття відповідачем належного позивачу майна (грошових коштів у розмірі 49 935 грн 60 коп.), за відсутності для цього будь-яких правових підстав, суд вважає позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" безпідставно набутих коштів у розмірі 49 935 грн 60 коп. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем було заявлено вимоги про осягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 19 375 грн 01 коп. та 3 % річних у розмірі 1 986 грн 48 коп.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

З наведених вище підстав, а також з огляду на правову позицію, викладену у п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з якою обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема у випадках повернення сум авансу та завдатку, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 Цивільного кодексу України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних нарахованих на безпідставно набуті кошти, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 19 375 грн 01 коп. та 3 % річних у розмірі 1 986 грн 48 коп. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, 12.09.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про стягнення витрат на оплату адвоката у розмірі 7 129 грн 71 коп.

У пункті 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 роз'яснено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, відшкодовуються втрати, які були здійснені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 7 129 грн 71 коп. позивачем долучено до матеріалів справи копію Угоду про надання правової допомоги № 0106/16/1-г від 01.06.2016, укладену позивачем з Адвокатським об'єднанням "Українська адвокатська група", відповідно до якої адвокатське об'єднання надає позивачу правову допомогу у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення безпідставно отриманих останнім грошей (суми боргу) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 процентів річних від простроченої суми, шляхом надання відповідних повноважень обраному клієнтом адвокату, ОСОБА_3; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 584 від 14.06.1994, яке видане на ім'я ОСОБА_3; копію рахунку № 1107-1 від 11.07.2016 на суму 7 129 грн 71 коп.; копію платіжного доручення № 01 від 11.07.2016 та виписку з особового рахунку станом на 11.07.2016 про сплату позивачем грошових коштів адвокату у сумі 7 129 грн 71 коп.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" щодо того, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову (71 297 грн 09 коп.) та витрат на послуги адвоката (7 129 грн 71 коп.), враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірним із ціною позову та з вказаними обставинами, а тому підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

Kеруючись ст.ст. 43, ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5, ідентифікаційний код 00131305) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (01032, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) безпідставно набуті кошти в розмірі 49 935 (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять п'ять) грн 60 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 965 (дев'ятсот шістдесят п'ять) грн 13 коп., витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 4 993 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн 56 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 07.10.2016

Суддя Н.Б. Плотницька