ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа № 911/2374/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Ріал ОСОБА_1К.А.У., м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю Арія- Текстиль, Київська обл., м. Вишгород

про стягнення 26 236,15 гривень

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 31.12.2015;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 07.09.2016

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю Ріал ОСОБА_1К.А.У. звернувся до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Арія-Текстиль про стягнення 26236,15 гривень у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № У4137 від 01.01.2013 про торгівельне співробітництво (надання послуг).

09.09.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що після 23.12.2013 жодних послуг позивач не надавав, акт виконаних робіт №31400343 від 04.02.2014 надійшов через два роки, а не перед проведенням акції, згідно договору про надання послуг.

12.10. 2016 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про доручення додаткових пояснень та доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та в додаткових поясненнях, долучених до матеріалів справи.

Розгляд справи відкладався.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю «Арія-Текстиль» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ріал ОСОБА_1К.А.У.» був укладений договір №У4137 про торговельне співробітництво (надання послуг).

Відповідно до умов даного договору, виконавець зобовязується надати замовнику послуги щодо передпродажної підготовки товарів замовника та маркетингові послуги, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконавцю належним чином надані послуги. Метою надання послуг згідно цього договору є стимулювання та сприяння реалізації товарів замовника. Замовник зобовязується сплатити виконавцю вартість належно наданих послуг згідно обсягів та умов, зазначених у цьому договорі. Факт належного надання послуг за даним договором підтверджується актом, підписаним повноважними представниками сторін, у порядку, передбаченому цим договором и (п.п. 1.1.-1.4. договору).

Розділом 2 договору встановлений зміст послуг, порядок (умови) надання послуг, які позивач надав відповідачу, зокрема згідно п. 2.2.4. послуги зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів замовника. Зміст послуг стимулювання виконавцем збуту товару в кожній новій торгівельній точці.

Вартість послуги зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів замовника згідно п. 2.2.4. визначається наступним чином: 2 000,00 гривень без урахування ПДВ за кожну нову торгівельну точку, де надаються послуги. Виконавець проводить розрахунок вартості послуги, складає акт та передає його замовнику після початку надання послуг виконавцем в кожній новій торговельній точці, в якій здійснюється таке стимулювання та розширення (п. 3.3.4. договору).

Розрахунки за належним чином надані послуги виконавця здійснюються замовником не пізніше 15 днів з моменту надання виконавцем замовнику рахунку-фактури за надані послуги. Рахунок-фактура складається виконавцем на основі акту, наданого згідно п. 3.7. цього договору, і підписаного сторонами. Рахунок-фактура повинен містити реквізити договору та акту, на основі якого його було складено. Порядок приймання послуг: акт по всім наданим послугами надається виконавцем замовнику щоквартально до 15 числа місяця, наступного після закінчення відповідного кварталу, у якому було надано послуги, окрім актів визначених в п. 3.3.3., які надаються щомісячно, п. 3.3.5. та 3.1.8. даного договору, якщо інше не передбачено цим договором. Замовник зобовязаний підписати акт і повернути виконавцю підписаний екземпляр виконавця не пізніше 5 днів з моменту його надання виконавцем або надати в письмовому вигляді вмотивовану відмову. Якщо вмотивована відмова не надана виконавцю протягом 5 днів, послуги вважаються прийнятими, а акт підписаним. Акти повинні містити перелік та обсяг послуг, наданих виконавцем замовнику протягом відповідного кварталу, вартість кожного виду наданих у цьому кварталі послуг та їх загальну вартість, що підлягає сплаті замовником (п.п. 3.6., 3.7., 3.8. договору).

Даний договір набуває чинності та діє з дати його підписання до 31 грудня 2013 включно, а в частині виконання зобовязань сторонами до повного і належного їх виконання. У разі якщо сторони виявлять бажання продовжити свої правовідносини в наступному році, вони повинні укласти про таке новий договір про торговельне співробітництво (надання послуг) на 2014 рік. Якщо сторони не укладуть такий новий договір до 1 січня 2014 року, то дія даного договору буде автоматично подовжена до моменту укладання нового договору, але не довше по 31 березня 2014 року включно (п. 9.1. договору).

Відповідно до п. 2.2.4. договору, згідно акту виконаних робіт (надання послуг) №31400343 від 04.02.2014, позивачем було надано відповідачу послуги зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів відповідача на суму 21 600,00 гривень.

Позивачем були надіслані відповідачу відповідні акти наданих послуг 02.02.2016, а саме:

- акт виконаних робіт (наданих послуг) №31400343 від 04.02.2014, 2 екземпляри;

- податкова накладна №3793 від 04.02.2014, 1 екземпляр;

- рахунок на оплату №31400343 від 04.02.2014, 1 екземпляр;

- коментар до рахунку на оплату №31400343 від 04.02.2014, 1 екземпляр;

Відповідачем акт та перелічені документи отримано 05.02.2016.

Таким чином, керуючись п. 3.7. договору, послуги, що були надані позивачем відповідачу є такими, що прийняті відповідачем, оскільки відповідач, протягом 5 днів з моменту отримання акту виконаних робіт (наданих послуг) не заявив позивачу мотивованої відмови від підписання зазначених актів.

У відповідності до п. 3.6. договору, розрахунки за належним чином надані послуги виконавця здійснюються замовником не пізніше 15 (календарних днів) днів з моменту надання виконавцем замовнику рахунку-фактури за надані послуги. Рахунок-фактура складається виконавцем на основі акту, наданого згідно з п. 3.7. договору.

Таким чином, оскільки акт №31400343 від 04.02.2014 отримано відповідачем 05.02.2016, та враховуючи, що відповідачем не було заявлено позивачу мотивованої відмови від підписання акту, то день оплати по вказаному акту виконаних робіт (наданих послуг) наступив 20.02.2016.

Проте, станом на день звернення з позовом до суду, сума боргу в розмірі 21 600,00 гривень відповідачем не була сплачена.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати наданих послуг, позивач звернувся до господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення із відповідача суми заборгованості у розмірі 21 600,00 гривень основного боргу, 3 418,23 гривень пені, 260,98 гривень 3% річних та 956,94 гривень інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарськихвідносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором про надання послуг № У4137 від 01.01.2013, тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати послуг за даним договором не виконав належним чином.

На підтвердження надання відповідної послуги, а саме - збуту товарів відповідача в нових торгівельних точках, позивач надав суду копію звіт про товарообіг продажу товарів відповідача в гіпермаркеті «Ашан Сокільники» ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» за адресою 81100, Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Сокільники, вул. Стрийська, 30; копію звіт про товарообіг продажу товарів відповідача в гіпермаркеті «Ашан Біличі» ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» за адресою 04128, м. Київ, вул. Берковецька, 6; копію звіт про товарообіг продажу товарів відповідача в гіпермаркеті «Ашан Донсокой» ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» за адресою 86123, Донецька обл., м. Макіївка, автодорога Словянськ-Донецьк-Маріуполь, км. 114; копію звіт про товарообіг продажу товарів відповідача в гіпермаркеті «Ашан Фонтанка» ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» за адресою 67571, Одеська обл., Комінтернівський район, селищна Рада Фонтанська, Комплекс будівель та споруд №1; копію звіт про товарообіг продажу товарів відповідача в гіпермаркеті «Ашан Кільцева» ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» за адресою 03067, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропалівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 4; копію звіту про товарообіг продажу товарів відповідача в гіпермаркеті «Ашан Петрівка» ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» за адресою 04073, м. Київ, пр-т Московський, 15-А; копію звіт про товарообіг продажу товарів відповідача в гіпермаркеті «Ашан Радужний» ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» за адресою 02218, м. Київ, проспект Генерала Ватутіна, 2; копію звіт про товарообіг продажу товарів відповідача в гіпермаркеті «Ашан Запоріжжя» ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» за адресою 69002, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Запорізька, б. 1б.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів суду та відповідач не спростував належними і допустимими доказами те, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за договором у вигляді боргу у сумі 21 600,00 гривень за надані послуги за договором про торговельне співробітництво (надання послуг) №У4137 від 01.01.2013, що зумовлює висновки суду про задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання щодо здійснення розрахунків за надані послуги у строки визначені договором, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 956,94 гривень та 3% річних у розмірі 260,98 гривень з простроченої суми грошового зобовязання.

Надаючи доводам позивача в цій частині належну юридичну оцінку суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Позивач на підставі п. 6.4 договору просить стягнути з відповідача за порушення строків оплати наданих послуг, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення у розмірі 3 418,23 гривень.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 616 Цивільного кодексу України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення інфляційних втрат та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надіслав позивачу акт виконаних робіт (наданих послуг) №31400343 від 04.02.2014 та інші документи, на підтвердження надання послуг лише 02.02.2016. Доказів вчинення такого направлення безпосередньо після надання послуг у 2014 році позивачем до матеріалів справи не додано.

Суд, вище, вже прийшов до висновків, що відповідач все ж таки зобовязаний сплатити суму боргу, адже отримавши у лютому 2016 акт від 04.02.2014 не надав проти нього мотивованих письмових заперечень, що створює формальні передумови для задоволення позову в частин стягнення суми основного боргу.

Водночас, розглядаючи решту позовних вимог суд не може не констатувати, що настанню негативних наслідків у вигляді прострочення виконання відповідачем зобовязань за договором, сприяла недбала поведінка самого позивача.

Так, на думку суду, відповідач справедливо заявляв про свої сумніви щодо обєктивності висунутих йому вимог у 2016 році по зобовязаннях, що виникли ще 2014.

Відповідач мав підстави піддавати критиці вимоги позивача та вимагати додатково підтвердити підставність цих вимог, їх відповідності умовам договору, надати додаткові докази надання позивачем послуг, вартість яких від нього вимагається.

З переписки електронною поштою, долученої відповідачем до матеріалів справи вбачається, що протягом тривалого часу відповідач намагався отримати додаткову інформацію щодо наданих йому послуг. Ведення таких перемовин позивачем в судовому засіданні не заперечувалося. Із тексту переписки вбачається, що позивач відмовив відповідачу у наданні додаткової інформації, доказів фактичного надання послуг, посилаючись на зайнятість працівників та зазначив про надання таких документів лише на вимогу суду.

Дійсно певні документи, що певною мірою доводять факт надання послуг, в чому саме вони полягають, долучені позивачем до матеріалів справи лише 12.10.2016, водночас, якби такі документи були надані позивачем відповідачу разом із актом, направленим у 2016 за послуги надані у 2014, то це, цілком ймовірно, могло вплинути на відповідача та сприяти виконанню ним основного боргу, що не призвело б до утворення передумов для нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені.

З огляду на те, що нарахування інфляційних втрат, річних має компенсаційний характер від знецінення національної грошової одиниці то її застосування має перебувати у безпосередньому причинному звязку із діями відповідача.

Натомість в межах розглядуваної справи, судом не вбачається, що покладення наслідків не сплати відповідачем наданих йому у 2014 році послуг у вигляді стягнення з нього інфляційних втрат було б справедливим, з огляду на встановлені судом обставини. Сам позивач своїми діями несвоєчасне направлення акту (через два роки після надання послуг) та не бажання додатково підтвердити факт надання ним послуг, уникнення позивача від дотримання принципу добросовісності та справедливості, що притаманні для належних, нормальних господарських правовідносин, дає суду підстави дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних адже понесення таких втрат здебільшого обумовлено діями самого позивача.

З цих же підстав не вбачається судом справедливим стягнення з відповідача і пені, адже судом не встановлено в діях відповідача вини у простроченні оплати наданих послуг, сам позивач, як кредитор не вчинив усіх залежних від нього дій з метою недопущення настання таких негативних наслідків, що може свідчити про вину саме позивача та, відповідно, висновками суду в цій частині є відмова у задоволенні позову про стягнення пені.

Розглянувши усі обставини справи у сукупності суд вважає, що справедливою компенсацією для позивача має стати саме задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу.

А задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних, 3% річних та пені поставило б відповідача у несправедливе становище, адже за внутрішнім переконанням суду відповідач не вчиняв навмисних дій з метою уникнення від виконання своїх зобовязань.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши думку представників сторін, cуд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 21 600,00 гривень заборгованості є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача 260,98 гривень 3% річних, 956,94 гривень інфляційних втрат та 3 418,23 гривень пені слід відмовити.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Арія-Текстиль» (07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Новопромислова, буд. 2-А, код 37896651) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал ОСОБА_1К.А.У.» (04073, м. Київ, пр-т Московський, 15-А, код 34431547) 21 600,00 гривень основного боргу, 1 134,49 гривень судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 12.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 17.10.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник