ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Справа № 915/772/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 дов. № 18 від 13.01.2016

ОСОБА_2 начальник станції

за участю представників відповідача ОСОБА_3 дов. № 579 від 30.12.2015

ОСОБА_4 дов. № 583 від 30.12.2015

ОСОБА_5 дов. № 585 від 30.12.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

За позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця ( 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі регіональної філії Одеська залізниця, 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 19

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон, 54002, м. Миколаїв, вул. Фалеєвська 9-б

про: стягнення 119 099,64 грн.

встановив:

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон заборгованості в розмірі 119 099,64 грн. з якої: 67 343,16 грн. плата за користування вагонами, 51 756,48 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.10.2012 між ДП «Одеська залізниця» та ТОВ СП «Нібулон» було укладено Договір № ДН-4/98 про експлуатацію залізничної підїзної колії ТОВ СП «Нібулон». В травні 2016 року на адресу ТОВ СП «Нібулон» прибули вантажні вагони в кількості 48 з вантажем зерно, які були затримані на станції Чеховичи Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці, згідно наказу № 3 від 01.05.16, старшого диспетчера служби перевезень Одеської залізниці, у звязку з неприйняттям вагонів вантажовласником. Факт затримання вагонів підтверджується актами № 1 від 01.05.2015, про затримку вагонів на станції Чеховичи Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці. Вантажоодержувача повідомлено про затримку вагонів 01.05.2016 о 20 год. 05 хв. на підставі повідомлення про затримку вагонів № 1 від 01.05.2016. Також на станції Чеховичи було складено акт загальної форми № 1 від 01.05.2016 про відношення відповідальності за зберігання вантажу у вагонах на відповідача. Після прибуття вагонів на станцію призначення Миколаїв Вантажний були складені відомості за користування вагонами по яким нараховано плату у розмірі 67 343,16 грн. та була складена накопичувальна картка про нарахування збору за зберігання вантажу у вагонах на загальну суму 51 756,48 грн. У звязку із затримкою вагонів по станції Чеховичи ТОВ СП «Нібулон» нараховано заборгованості в розмірі 119 099,64 грн. з якої: 67 343,16 грн. плата за користування вагонами, 51 756,48 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах, яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що від прийому вагонів не відмовлявся, та що належним чином виконував свої зобовязання по договору. Вказує, що вантажовласник не може нести відповідальність за затримку вагонів та не зобовязаний сплачувати платежі за користування вагонами та зберігання вантажу, через відсутність технологічної можливості прийняти та подати під вивантаження вагони саме станцією призначення вантажу Миколаїв Вантажний. В порушення ст. 46 Статуту залізниць України та п.п. 5, 8 Правил зберігання вантажів позивачем нараховано плату за зберігання вантажу щодо вагонів поїзда № 3504 не з моменту закінчення терміну безоплатного зберігання на станції призначення та на підходах до неї, а значно раніше, з моменту прибуття на іншу станцію, яка не вказана у перевізних документах як станція призначення (ст. Чеховичи ОдЗ). Отже, нарахування плати за зберігання вантажу щодо вагонів поїзда № 3504 здійснено позивачем з порушенням встановленого порядку. За відсутності підстав для продовження строку доставки вантажу, а саме відповідної відмітки на перевізних документах, вимоги щодо стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу є безпідставними, оскільки весь час з моменту відправлення вагонів до моменту отримання вагонів на станції призначення вагони були у процесі перевезення залізницію. Зазначає, що позивачем порушено порядок оформлення факту затримки вагонів, які надходять на адресу відповідача; відсутня вина ТОВ СП «Нібулон» у затриманні вагонів; станція призначення мала можливість прийняти та накопичити 48 вагонів з вантажем ТОВ МП «Нібулон» саме на станції Миколаїв Вантажний без прийняття рішення про їх затримання; позивачем не було надіслано на адресу відповідача жодної вимоги про вжиття заходів щодо зменшення або припинення відвантаження вантажів на його адресу; позивачем порушено Правила складання актів.

Відповідач в судовому засіданні 29.09.2016 надав клопотання в якому просить суд призначити по справі № 915/772/16 комплексу експертизу. На вирішення експерта поставити наступні питання:

- Яка загальна місткість станції Миколаїв-Вантажний в умовних вагонах.

- Яка кількість вільних місць на станції Миколаїв-Вантажний станом на 6:35год, 8:00год та 17:00год 01.05.2016 року в умовних вагонах.

- Яка кількість вільних місць на станції Миколаїв-Вантажний станом на 8:00год та 17:00год 02.05.2016 року в умовних вагонах.

- Яка кількість вільних місць на станції Миколаїв-Вантажний станом на

8:00год та 17:00год 03.05.2016 року в умовних вагонах.

- Чи існувала 01.05.2016 технічна можливість у станції Миколаїв-Вантажний прийняти та розмістити на коліях станції 48 вагонів поїзду 3504 індекс 4151-017-4156.

- Чи існувала 02.05.2016 технічна можливість у станції Миколаїв-Вантажний прийняти та розмістити на коліях станції 48 вагонів поїзду 3504 індекс 4151-017-4156.

- Чи існувала 03.05.2016 технічна можливість у станції Миколаїв-Вантажний прийняти та розмістити на коліях станції 48 вагонів поїзду 3504 індекс 4151-017-4156.

Представник позивача проти клопотання відповідача про призначення експертизи заперечує, вважає його безпідставним.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 Про деякі питання практики призначення судової експертизи, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд дослідивши клопотання відповідача заслухавши пояснення представників сторін, ухвалив клопотання відповідача про призначення судової експертизи відхилити, у звязку з відсутністю дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування.

Відповідач в судовому засіданні заявив усне клопотання в порядку ст. 39 ГПК України.

Позивач проти вказаного клопотання відповідача заперечує, вважає його необґрунтованим та безпідставним.

Суд заслухавши представників сторін, ухвалив клопотання відповідача в порядку ст. 39 ГПК України відхилити з підстав його необґрунтованості.

Відповідно ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 26.09.2016 та 29.09.2016 оголошувалась перерва.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

29.10.2012 між позивачем (далі Залізниця) та відповідачем (далі підприємство) був укладений Договір № ДН-4/98 (далі Договір) , у відповідності до умов якого згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується підїзна колія, яка належить підприємству і примикає стрілкою № 35 до підїзної колії ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» станції Миколаїв Вантажний Одеської залізниці та обслуговується локомотивом Ольшанської філії ПрАт «КДМППЗТ» на підставі Договору № 50 від 12.08.2012 про надання послуг, повязаних з перевезенням вантажів. Межею підїзної колії є знак «Межа підїзної колії», який встановлено біля переднього стику стрілочного переводу № 35 (п. 1 Договору).

Відповідно до пунктів 5, 6 Договору повідомлення про готовність вагонів для передачі передаються: агентом комерційним станції прийомоздавальника ТОВ СП «Нібулон» цілодобово по телефону за 2 години до передачі с записом в книзі повідомлень. Вагони для підїздної колії подаються локомотивом Залізниці на колію № 11 станції Миколаїв Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера ст. Миколаїв Вантажний. Здавання вагонів провадиться : на колії № 11 ст. Миколаїв Вантажний. Подальший рух вагонів виконується локомотивом Ольшанської філії ПрАТ «КДМППЗТ».

Згідно п. 7 Договору, максимальна кількість вагонів у кожній партії, що передається підприємству становить 15 ваг., 60 осей, вагою 1400 тон.

Пункту 11 Договору визначено, що максимальна переробна спроможність вантажних пунктів без урахування часу на технологічні операції складає: вивантаження зернових на коліях 2,3,4 фронт одночасної подачі 15 вагонів (по 5 вагонів на кожну колію), фронт одночасного вивантаження 15 вагонів ( по 5 вагонів на кожній колії) за 2 год. 30 хв.

Час на виконання технологічних операцій з групою з 15 вагонів, складає 1 год. 30 хв.

Добова переробна спроможність вантажних фронтів з урахуванням часу на технологічні операції складає 90 вагонів на добу.

Час перебування вагонів на підїздній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів Залізницею Підприємству до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів Залізниці. Загальний час, за який підприємством вноситься плата за користування вагонами, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні підприємства та час затримки з його вини, згідно Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458. .

У відповідності до п. 12 Договору, для підїзної колії встановлюються такі терміни перебування на ній вагонів: 15 вагонів 4 год. 00 хв. з урахуванням часу на технологічні операції.

Пунктом 16 Договору встановлено, що підприємство сплачує залізниці плату: за користування вагонами (контейнерами) - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458, та Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифного керівництва № 1), інші збори і плати згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом та вільних тарифів (Тарифного керівництва № 1).

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2016 року на адресу ТОВ СП «Нібулон» надійшли вагони з вантажем зерно у складі потягу №3504 індекс 4151+017+4156, що прямував на станцію Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, які були затримані на станції Чеховичи Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці згідно з наказом №3 від 01.05.2016 (а.с. 18), про що станцією Чеховичи Одеської залізниці було складено акт про затримку вагонів №1 від 01.05.2016 (а.с. 21). Відповідно до наказу та акту підстава для затримання - неприйняття вантажу вантажовласником - ТОВ СП «Нібулон», зайнятість фронтів вивантаження та через відсутність технічної можливості накопичувати вагони на станції призначення.

Вантажоодержувача було повідомлено про затримку потягу № 3504 01.05.2016 о 20 год. 05 хв. на підставі повідомлення про затримку вагонів №1 від 01.05.2016 (а.с. 15, 16).

В подальшому станцією Чеховичи Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці складено акт загальної форми № 1, у якому було засвідчено факт простоювання вищевказаних ваганів з 06:35 год 01.05.2016 по 01: 00 год. 04.05.2016 та відповідно ст. 46 Статут зазначено, що відповідальність за збереження вантажу покладено на вантажоодержувача.

Як наслідок, позивачем було нараховано відповідачу плату за користування вагонами з урахуванням часу затримки потягів на станції Чеховичи Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці на підставі відомостей плати за користування вагонами (а.с. 26 30) у сумі 67 343,16 грн, які відповідач підписав із запереченнями.

У звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно сплатити плату за користування вагонами, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Спірні правовідносини, повязані з користуванням вагонами, нарахуванням плати за користування вагонами регулюються наступними положеннями законодавства.

Стаття 3 Закону України „Про залізничний транспорт встановлює, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частина 5 ст. 307 Господарського кодексу України також встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Згідно з п.1 Правил користування вагонами і контейнерами (ст. 119 - 126 Статуту залізниць України), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999р. №113, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999р. за №165/3458, Правила користування вагонами і контейнерами визначають порядок і умови користування вагонами і контейнерами: парку залізниць України; парку залізниць інших держав; які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, а також орендовані ними (за час затримки на коліях залізниць загального користування).

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники підїзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Відповідно до п.3 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Памяток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Памяток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, ОСОБА_2 про затримку вагонів форми ГУ-23а, ОСОБА_2 загальної форми ГУ-23.

За п.п. 9, 10, 12 Правил користування вагонами і контейнерами про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передається станцією у «Повідомленні про затримку вагонів» (додатко 5) до інформаціно обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграмою, поштовим звязком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Пунктом 13 Правил користування вагонами і контейнерами визначено, що плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 51 756,48 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах.

Пунктом 16 Договору встановлено, що підприємство сплачує залізниці плату: інші збори і плати згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом та вільних тарифів (Тарифного керівництва № 1).

Пункт 46 Статуту залізниць України встановлює, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000 року за № 866/5087 (з наступними змінами і доповненнями), якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється:

якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження;

при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;

при затримці - з моменту затримки.

Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Позивачем було нараховано відповідачу плату за зберігання вантажу у вагонах у сумі 51 756,48 грн. по накопичувальній картці № 06050723 від 06.05.2016 року, яку відповідач підписав із запереченнями.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Незважаючи на те, що при видачі наказу № 3 від 01.05.2016 позивачем вказана в якості причини затримки вагонів - неприйняття вагонів вантажовласником - ТОВ СП «Нібулон», позивач не надав господарському суду належних доказів того, що відповідач не приймав або відмовлявся від прийому вагонів. Представником позивача в судовому засіданні 26.09.2016 визнається та не заперечується той факт, що ТОВ СП «Нібулон» не повідомляв позивача про свою відмову від прийняття вагонів, які рухались на його адресу.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що 02.05.2016 відповідач у листі 02/35 напроти звертався до начальника Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці та начальника станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці з проханням підняти та подати потяг № 3504 індекс 4151-017-4156 під вивантаження.

Твердження позивача про те, що вина ТОВ СП «Нібулона» у затриманні вагонів підтверджується актом загальної форми не є достатнім доказом наявності вини ТОВ СП «Нібулона» у затриманні вагонів, оскільки відповідно до Правил користування вагонами та контейнерами зазначений документ складається залізницею саме для фіксації факту затримання вагонів, а не для встановлення факту відмови вантажовласника від прийняття вагонів.

Згідно Довідки про наявність вагонів у парках станції Миколаїв Вантажний з 01.05.2016 по 07.05.2016 на 08:00 та 20:00 (а.с. 17), довідки про загальну наявність вагонів на станції Миколаїв Вантажний на 17:00 год (а.с. 16), ОСОБА_5 з технічно розпорядчого акту станції Миколаїв Вантажний, Витягу з технологічного процесу роботи станції Миколаїв Вантажний, на станції призначення в наявності були вільні колії для приймання 01.05.2016 потягу № 3504.

Враховуючи, що матеріалами справи не встановлено, та позивачем не доведено, що наявна вина відповідача в простої вагонів з 01.05.2016, та недоведено факту відсутності технічної можливості накопичування вагонів на станції призначення, то підстави для стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 67 343,16 грн. та плати за зберігання вантажу у вагонах у травні 2016 року у затриманому потязі по станції Чеховичи Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці в сумі 51 756,48 відсутні.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено, що - суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 77, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 04.10.2016 року.

Суддя Н.О.Семенчук