ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р.Справа № 916/1797/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.,

ОСОБА_1

секретар судового засідання Селиверстова М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 06.10.2016р.:

від позивача: ОСОБА_2, за ордером;

ОСОБА_3, за ордером;

від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СВІТ ПЛЮС 2010

на рішення господарського суду Одеської області

від 03 серпня 2016 року

по справі №916/1797/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю СВІТ ПЛЮС 2010

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Одеський завод оздоблювальних матеріалів»

про встановлення сервітуту

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 06.10.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.08.2016р. по справі №916/1797/16 (суддя Никифорчук М.І.) відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю СВІТ ПЛЮС 2010 до Приватного акціонерного товариства Одеський завод оздоблювальних матеріалів» про встановлення сервітуту з посиланням на те, що обовязковими умовами встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб та вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки, проте, як вбачається з матеріалів справи, таких заходів позивач не вживав, тобто обовязкову умову встановлення сервітуту не виконав. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що позивачем взагалі не обґрунтовано порушення своїх прав з боку відповідача та наявності у нього потреби у використанні земельної ділянки відповідача. За таких обставин, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ч.3 ст. 402 ЦК України та п.2.33 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011р. №6 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин, у даному випадку, відсутнє право вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю СВІТ ПЛЮС 2010 звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій позивач просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 03.08.2016р. по справі №916/1797/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи це тим, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник просить призначити по справі судову земельно-технічну експертизу.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки скаржником жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для призначення вказаної експертизи.

14.09.2016р. від Приватного акціонерного товариства Одеський завод оздоблювальних матеріалів» до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким відповідач не погоджується з її доводами, просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

05.10.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю СВІТ ПЛЮС 2010 до Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткового доказу попереднього договору пор встановлення сервітуту на земельну ділянку від 12.04.2016р., укладеного між ТОВ СВІТ ПЛЮС 2010 та ПрАТ Одеський завод оздоблювальних матеріалів».

Колегія суддів відмовляє в задоволення вказаного клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

За положеннями Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Дослідивши заявлене клопотання, апеляційний господарський суд зазначає, що представником позивача, в порушення ч. 1ст. 101 ГПК України, не обґрунтовано неможливість подання зазначеного в клопотанні документа до суду першої інстанції.

Посилання позивача на те, що вказаний у клопотанні документ було отримано ним лише перед судовим засідання, не підтверджене жодними доказами. При цьому, у судовому засіданні, представник позивача зазначив, що письмове клопотання про витребування вказаного документу до суду першої інстанції не подавалось.

Крім того, попередній договір, який представник позивача просить долучити до матеріалів справи, датується 12.04.2016р., а оскаржуване рішення винесене 03.08.2016р.

За таких обставин, судова колегія вважає, що клопотання представника позивача про залучення додаткового доказу до матеріалів справи, задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні 06.10.2016р. представником ПрАТ Одеський завод оздоблювальних матеріалів» заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів.

Апеляційний господарський суд відхиляє заявлене клопотання з посиланням на те, що представником відповідача не обґрунтовано неможливість подання вказаних документів до суду першої інстанції. При цьому, документи, які представник відповідача просить залучити до матеріалів справи датовані квітнем 2014, тобто до винесення рішення по справі.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю СВІТ ПЛЮС 2010, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що рішення першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, Закрите Акціонерне Товариство Світ Плюс (позивач) було створено в результаті реорганізації шляхом виділу з діючого суб'єкту господарювання Закритого Акціонерного Товариства «Одеський завод оздоблювальних матеріалів (відповідач), зареєстрованого рішенням виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси № 142 від 28.01.1994р. і є правонаступником частини прав та обов'язків ЗАТ Одеський завод оздоблювальних матеріалів.

20 січня 2006р. ЗАТ «Одеський завод оздоблювальних матеріалів» та ЗАТ „Світ Плюс підписано Акт приймання-передачі майна як внесок у Статутний капітал ЗАТ „Світ Плюс, за яким ЗАТ «Одеський завод оздоблювальних матеріалів», який являється власником обєктів нерухомого майна згідно свідоцтв про право власності, виданих виконавчим комітетом Одеської міської ради № 011167 від 22.12.2000р. по вул. Ленінградське шосе, 5 та № 011168 від 22.12.2000р. по вул. Балківській, 108, передав ЗАТ „Світ Плюс, зокрема, наступне майно за адресою: вул. Ленінградське шосе, 5: адміністративний корпус літ. А 1-й поверх: приміщення №№ 28, 29, 31, 45; 2-й поверх: приміщення № 81, 82, 83, 84; в виробничому корпусі літ Б: 1-й поверх: приміщення №№ 2, 3, 1,І; 2-й поверх: приміщення № 55, 56, V, 57, загальною площею 2481,8 кв.м.

В постійному користуванні ЗАТ «Одеський завод оздоблювальних матеріалів» на підставі державного акту на постійне користування землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів від 13.12.1997р. № 27, знаходяться земельні ділянки площею 3,3550 га, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ленінградське шосе, 5.

12.08.2016р. між ЗАТ «Одеський завод оздоблювальних матеріалів» (сторона 1) та ЗАТ „Світ Плюс (сторона 2) укладено договір про врегулювання взаємовідносин та взаємовигідне співіснування, предметом якого є врегулювання взаємовідносин між сторонами з приводу володіння, користування та розпорядження наявними у них майновими та особистими немайновими правами, що виникають або можуть виникнути у майбутньому у звязку з укладенням сторонами договору про поділ в натурі та припинення спільної часткової власності від 12.05.2008р. (п.1.1 договору).

Також, 12.05.2008р. між ЗАТ «Одеський завод оздоблювальних матеріалів» та ЗАТ „Світ Плюс укладено договір про поділ в натурі та припинення спільної часткової власності, за умовами якого ЗАТ „Світ Плюс набуває право власності у нежитлових будівлях за адресою: м. Одеса, вул. Ленінградське шосе, 5: нежитлові приміщення корпусу літ. «а» 1-й поверх: приміщення №№28, 29 ,31 ,45; 2-й поверх: приміщення №№81, 82, 83, 84, загальною площею 113,4 кв.м.; у виробничому корпусі літ «б»: 1-й поверх: приміщення №№2, 3, 1, І; 2-й поверх: приміщення №№№ 55, 56, V, 50а, загальною площею 2368,4 кв.м. Загальна площа приміщень в лі. «А», «Б» складає 2481,8 кв.м. (п.п б п. 2 договору).

23.05.2008р. вказаний договір було зареєстровано Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості»

У 2010 році шляхом перетворення з Закритого Акціонерного Товариства Світ Плюс було утворено Товариство з обмеженою відповідальністю СВІТ ПЛЮС 2010 з повним правонаступництвом прав та обов'язків.

10 лютого 2011р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради ТОВ СВІТ ПЛЮС 2010 було видано свідоцтво про право власності на нежитлові будівлі, яким посвідчено, що обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Одеса, Ленінградське шосе, 5, в цілому, дійсно належить ТОВ СВІТ ПЛЮС 2010, на праві приватної власності, обєкт в цілому складається з будівель літ. А Б, загальною площею 2481,8 кв.м., основною площею 2422,7 кв.м., відображених у технічному паспорті від 06.12.2010р.

16 березня 2016 р. рішенням Одеської міської ради № 465-VII було погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, площею 3,3550 га, за адресою: м. Одеса, Ленінградське шосе,5, під основне виробництво заводу оздоблювальних матеріалів, передачу в оренду Приватному Акціонерному Товариству Одеський завод оздоблювальних матеріалів (яке є правонаступником ЗАТ Одеський завод оздоблювальних матеріалів), земельної ділянки, площею 3.1058 га, за адресою: Ленінградське шосе, 5 під основне виробництво заводу оздоблювальних матеріалів виробництво та проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки.

Даним рішенням земельну ділянку було поділено наступним чином:

земельна ділянка, площею 3,1058 га (кадастровий номер :04:010:0014) під основне виробництво заводу оздоблювальних матеріалів;

земельна ділянка, площею 0,1527 га (кадастровий номер :04:010:0013) під основне виробництво заводу оздоблювальних матеріалів;

земельна ділянка, площею 0,0796 га (кадастровий номер :04:010:0012) під основне виробництво заводу оздоблювальних матеріалів;

земельна ділянка, площею 0,0169 га (кадастровий номер :04:010:0011) під основне виробництво заводу оздоблювальних матеріалів.

Також, рішенням було передано Приватному акціонерному товариству Одеський завод оздоблювальних матеріалів в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :04:010:0014) площею 3,1058 га (категорія земель-землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення) за адресою: м. Одеса, Ленінградське шосе, 5, під основне виробництво заводу оздоблювальних матеріалів, терміном на 49 років.

Позивач зазначає, що без встановлення сервітуту, дане рішення порушує права та перешкоджає його господарській діяльності, так як останній позбавлений можливості використовувати земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості, які належать йому на праві приватної власності.

Позивач стверджує, що звертався до відповідача з пропозицію щодо встановлення земельного сервітуту та укладення відповідного договору. Проте, відповідач відмовився від встановлення сервітуту та укладення відповідного договору.

Вказані обставини стали підставою звернення ТОВ СВІТ ПЛЮС 2010 до господарського суду Одеської області з позовними вимогами до ПрАТ Одеський завод оздоблювальних матеріалів про встановлення на платній основі земельного сервітуту (право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху) на сусідню земельну ділянку (кадастровий номер :04:010:0014), розташовану за адресою м. Одеса, Ленінградське шосе, 5, яка належить територіальній громаді м. Одеса, знаходиться у оренді у ПрАТ Одеський завод оздоблювальних матеріалів, для обслуговування земельних ділянок площею 0,1527; 0,0796; 0,0169 га та розташованих на ній об'єктів нерухомості під літ. А та Б , які належать ТОВ СВІТ ПЛЮС 2010.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

За ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Види права земельного сервітуту визначає стаття 99 Земельного кодексу України, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту. Зазначена стаття визначає конкретних суб'єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту. Вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 402 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 100 Земельного кодексу України суд може винести рішення про встановлення сервітуту, умови якого визначаються судом з урахуванням обставин справи.

Згідно з частиною третьою статті 402 Цивільного кодексу України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі не досягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умови. У зв'язку з цим господарським судам необхідно враховувати, що обов'язковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки.

Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), господарським судам слід відмовляти у задоволенні відповідних вимог у зв'язку з відсутністю у такої особи права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

Під час розгляду справи у спорі про встановлення земельного сервітуту господарським судам належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом визначено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача.

З приведеного випливає, що обовязковою умовою для звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки.

Тобто зверненню до господарського суду із позовом про встановлення сервітуту передує домовленість із власником суміжної земельної ділянки. (ч.3 ст. 402 Цивільного кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, та враховуючи вищевикладені приписи законодавства, колегія суддів зазначає, що позивачем при розгляді справи по суті, не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу, які б підтверджували його звернення до відповідача з пропозицією укласти договір про встановлення сервітуту.

Крім того, апеляційний господарський суд вказує, що обовязковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

Проте, як свідчать матеріали справи, ані у позовній заяві ані доданими до неї документами позивач взагалі не обґрунтував порушення своїх прав з боку відповідача та наявності у нього потреби у використанні земельної ділянки відповідача.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не виконано передумови, які надають право вимагати встановлення сервітуту за рішення суду, з огляду на що, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СВІТ ПЛЮС 2010 слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 03.08.2016р. по справі №916/1797/16 без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 03.08.2016р. по справі №916/1797/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 10.10.2016р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Гладишева Т.Я.

Суддя Головей В.М.