РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016Справа №910/13773/16

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Термо-Град»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Промтекс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно»

про стягнення 8000 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Гончаренко О.Л. (представник за довіреністю);

від відповідача 1 - не з'явився;

від відповідача 2 - Мартинюк І.Г. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Термо-Град» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Промтекс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» про стягнення штрафних санкцій за договором поставки №138 від 23.06.2011.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем 2 - Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно», останній постачав позивачеві будівельні матеріали.

Згідно п.2.1 Договору строк постачання погоджується в специфікації на кожну окрему партію товару.

Відповідно до специфікації 95 від 17.11.2014 та рахунку на оплату №17190 від 17.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» прийняло на себе зобов'язання в строк до 19.11.2014 поставити позивачу товар, шляхом передачі перевізнику, на загальну суму 77713,71 грн.

Проте як вбачається з товарно-транспортної накладної, товар вказаний у специфікації був переданий перевізнику 25.11.2014, тобто з порушенням обумовлених сторонами строків.

Додатковою угодою №2 від 23.06.2011 до Договору №138 від 23.06.2011 сторони погодили, що за порушення виконання строків поставки/відвантаження товару транспортом постачальника у випадку прямої транспортної поставки клієнту автотранспортом більше трьох годин постачальник сплачує покупцю грошову компенсацію в розмірі 3% від суми непоставленого товару за кожен день прострочення, але не більше 8000 грн. за кожну одиницю автотранспорту.

Разом з тим, відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем 1 - Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Промтекс» договору поруки від 01.12.2014 останній поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем 2 своїх зобов'язань за договором постачання, в тому числі сплати штрафних санкцій.

Відтак, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» (відповідач 2) у встановлений строк не виконало своїх зобов'язань в частині сплати штрафних санкцій та відшкодування збитків, то відповідно у поручителя виникло таке зобов'язання як у солідарного боржника.

На підставі викладеного позивач просить солідарно стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 нараховані штрафні санкції за порушення строків поставки товару в розмірі 8000 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Промтекс» в судове засідання не з'явився, разом з тим через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав відзив на позовну заяву в якому заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, зокрема зазначив, що договором поруки визначено, що вимога до поручителя повинна бути пред'явлення протягом місяця від дня коли у боржника виникло порушення зобов'язання. Проте оскільки від позивача не надходило у встановлений договором поруки строк буд-яких вимог про сплату заборгованості, відповідно поруку слід вважати припиненою.

Представник відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що позивачем пропущено строки позовної давності оскільки положеннями ст.258 ЦК Україи до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність.

На підставі викладеного просив застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-1 за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих ГК України, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Судом встановлено, що 23.06.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» (далі - відповідач-2, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термо-Град» (далі - позивач, покупець) укладено договір поставки №138, згідно з умовами якого постачальник здійснює поставку будівельних матеріалів (товар) з свого складу, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити вартість переданого товару на умовах встановлених договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, поставка товару згідно цього договору здійснюється партіями. Асортимент товару (з зазначенням найменування, моделі, виду, артикула та інших характеристик товару), кількість і ціна товару, а також строк відвантаження конкретної партії товару встановлюється сторонами в специфікації на поставку товару.

Специфікація оформлюється для кожної партії товару окремо. Зразок специфікації є Додатком 1 до цього договору.

Специфікація узгоджується сторонами, підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками (п.1.3 Договору).

Згідно з п.2.1 Договору, ціна товару, що постачається згідно цього договору, визначається виходячи з діючого прайс-листа постачальника, включає вартість тари (пакування), ПДВ і фіксується в специфікації, що стосується конкретної партії товару. У випадку постачання товару, відповідно до п.3.1.2 цього договору, у вартість товару включається вартість доставки до місця доставки, визначеного в специфікації.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок або внесення готівки в касу постачальника. За погодженням сторін, до сплати можуть прийматись векселя.

У відповідності до п.2.4 Договору, покупець здійснює 100% попередню оплату товару на повну суму підписаної специфікації, протягом 3-х банківських днів з моменту підписання специфікації сторонами, якщо інші умови оплати не визначені додатковою угодою сторін або специфікацією.

Відповідно до п.3.1 Договору у специфікації сторони також вказують, яким чином буде здійснене перевезення товару покупцю.

Згідно з п.3.1.1 Договору, покупець може, зокрема уповноважити перевезти товар третю особу і дати вказівку постачальнику передати товар вказаний в специфікації третій особі для перевезення на адресу вантажоотримувача.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що строк відвантаження та адреса складу з якого повинне бути здійснене відвантаження конкретної партії товару по договору вказується в специфікації на дану партію товару.

Відповідно до п.3.2.1 фактичною датою поставки буде вважатися дата, що вказана, зокрема, у перевізних документах, підтверджуючих факт передачі товару першому перевізнику для перевезення товару за адресою, вказаною покупцем в специфікації.

Згідно з п.5.1 Договору, у випадку, якщо у специфікації на окрему партію товару вказано, що покупець здійснює само вивіз товару або надана вказівка про відвантаження товару «перевізнику», обов'язок постачальника по поставці товару рахується виконаним з моменту передачі товару покупцю або перевізнику на складі постачальника. При передачі товару сторони підписують видаткову накладну, товарно-транспортну накладну нв дану партію товару.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2011.

В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 від 23.06.2011 до Договору №138 від 23.06.2011 якою узгодити, що за порушення строків поставки/відвантаження товару транспортом постачальника у випадку прямої транспортної поставки клієнту автотранспортом за прострочку більше 3-х годин постачальник сплачує покупцю грошову компенсацію в розмірі 3% від суми непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, але не більше 8000 грн. за кожну одиницю автотранспорту (п.1 Додаткової угоди).

Пунктом 2 Додаткової угоди визначено, що у випадку виявлення порушень, вказаних в п.1 цієї додаткової угоди сторони складають акт з зазначенням конкретного порушення. Відмові від підписання акту має бути письмовою.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаного договору відповідно до специфікації №95 від 17.11.2014 та рахунку №17190 від 17.11.2014 позивач замовив та оплатив, а відповідач-2 прийняв на себе зобов'язання поставити зазначений в специфікації товар у строк до 19.11.2014 на загальну суму 77713,71 грн.

Разом з тим, відповідно до товарно-транспортної накладної №ТЕ000014276 від 25.11.2014, відповідач-2 передав перевізнику зазначений у специфікації товар лише 25.11.2014, чим порушив умови договору поставки №138 від 23.06.2011.

Згідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось вище додатковою угодою №2 від 23.06.2011 сторони погодили, що у випадку прямої транспортної поставки клієнту автотранспортом за прострочку більше 3-х годин постачальник сплачує покупцю грошову компенсацію в розмірі 3% від суми непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, але не більше 8000 грн. за кожну одиницю автотранспорту.

Оскільки зазначена компенсація є нарахуванням відповідачу грошової суми у відсотках від суми поставки та здійснюється у зв'язку з порушенням відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки товару у строк обумовлений сторонами, вказана компенсація за своєю правовою природою є неустойкою, відтак на нарахування та стягнення вказаної компенсації поширюються норми права, що встановлюють порядок нарахування та сплати неустойки.

Враховуючи викладене позивач вправі нараховувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно» штрафні санкції передбачені договором за порушення останнім зобов'язання щодо своєчасної поставки товару.

Разом з тим, щодо заявленого відповідачем 2 клопотання про застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами ст.258 Цивільного кодексу України встановлено, що Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтями 261, 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії товарно-транспортної накладної відповідач-2 здійснив поставку товару 25.11.2014, відтак право вимоги у позивача щодо сплати штрафних санкцій за порушення строків поставки у позивача виникла ще 25.11.2014, позовна давність сплила 25.11.2015.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 27.07.2016 тобто з пропуском строків позовної давності, визначених ст.258 ЦК України.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позивачем позовної давності.

Посилання позивача на наявність акту фіксації порушень показників логістичного сервісу від 30.09.2015, як на підтвердження виникнення порушення зобов'язання судом до уваги не приймаються з огляду на те, що Додатковою угодою до Договору поставки, передбачено, що у випадку виявлення порушень, вказаних в п.1 цієї додаткової угоди сторони складають акт з зазначенням конкретного порушення. Проте ані договором поставки, ані додатковою угодою не передбачено, що у позивача виникає право вимоги з моменту підписання акту. Відтак позивач був обізнаний про порушення відповідачем свого зобов'язання за договором поставки ще 25.11.2014 та не був позбавлений права звернутися до суду у встановлені законодавством строки. Складання акта може додатково підтверджувати факт порушення зобов'язань стороною договору, проте не є підставою виникнення у позивача права на стягнення неустойки за порушення договірних зобов'язань.

Крім того, судом встановлено, що 01.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Термо-Град» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Промтекс» (поручитель) укладено Договір поруки, за умовами якого поручитель на умовах та в обсягах визначених даним договором поруки зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно», що виникли за Договором поставки№138 від 23.06.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Термо-Град» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно».

Відповідно до п.2.1 Договору поруки, поручитель поручається за повне виконання ТОВ «Завод теплоізоляційних матеріалів «Техно», включаючи зобов'язання по сплаті компенсацій, штрафних санкцій та відшкодування збитків за порушення умов зазначеного договору.

Згідно з п.3.1 Договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання.

У відповідності до п.6.1 Договору поруки, до говір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання зобов'язань між сторонами цього договору, окрім випадків передбачених ст.559 ЦК України та цим договором.

Пунктом 6.2 Договору поруки визначено, що порука встановлена цим договором припиняється, якщо кредитор протягом одного місяця з дня настання строку встановленого п.2.2 не пред'явить письмову вимогу к поручителю.

Відповідно до ст..553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Проте, враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту звернення до поручителя у встановлений договором поруки строк з вимогою щодо сплати штрафних санкцій за неналежне виконання Договору поставки відповідачем-2, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо солідарного стягнення з відповідача-1 штрафних санкцій за неналежне виконання умов Договору поставки відповідачем-2.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин та обґрунтування заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 13.10.2016

Суддя Я.В. Маринченко