ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.10.2016р. Справа №905/2143/16

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Донецькенергоремонт", м.Донецьк

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика

"Курахівська", с.Курахівка

про стягнення заборгованості в сумі 56384,61 грн.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя О.В. Кротінова

Суддя О.О. Кучерява

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Донецькенергоремонт", м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с.Курахівка, про стягнення заборгованості в сумі 56384,61 грн., у тому числі основний борг в сумі 50679,83 грн., неустойка у сумі 2533,99 грн., три проценти річних в сумі 587,00 грн. та інфляція в сумі 2583,79 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки №79-06/15 від 15.06.2015р., специфікації до договору від 15.06.2015р., від 27.07.2015р., видаткові накладні №86 від 12.10.2015р., №87 від 12.10.2015р.

Відповідач заперечень по суті позовних вимог не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

15.06.2015р. між сторонами був підписаний договір №79-06/15, за умовами якого позивач прийняв на себе зобовязання поставити відповідачу товар та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі-продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та якісними характеристиками, погодженими сторонами у даному договорі та специфікаціях, що є невідємними частинами договору, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію згідно з умовами договору.

Відповідно до п.4.1 договору 79-06/15 від 15.06.2015р. поставка продукції відбувається партіями в асортименті, кількості, в строки, за ціною та якісними характеристиками, погодженими сторонами у вказаному договорі. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, що супроводжується одним документом щодо якості та/або одним товаросупроводжувальним документом.

За змістом п.4.2 договору умовами поставки продукції є - DDP згідно з Правилами «Інкотермс» у редакції 2010р., з урахуванням поправок передбачених договором та/або специфікаціями.

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах (п.4.5 договору).

15.06.2015р., 27.07.2015р. сторонами підписані специфікації до договору №79-06/15 від 15.06.2015р., в яких сторони дійшли згоди щодо асортименту, кількості, строків поставки, ціни та якісних характеристик продукції.

Зокрема, відповідно до п.3 специфікації від 15.06.2015р. строк поставки зазначеної у специфікації продукції до 20.08.2015р., загальна вартість продукції 5640,00 грн.

За умовами специфікації від 27.07.2015р., а саме п.3 в редакції протоколу розбіжностей №2 до договору №79-06/15 від 15.06.2015р., строк поставки зазначеної у вказаній специфікації продукції протягом 25 днів з моменту отримання постачальником заяви покупця, загальна вартість продукції 68747,03 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наданими видатковими накладними №86 від 12.10.2015р. та №87 від 12.10.2015р. позивачем за договором 79-06/15 від 15.06.2015р. було поставлено відповідачу продукцію на суму 50679,83 грн.

Факт постачання позивачем товару з боку відповідача не спростований.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з п.5.3 договору 79-06/15 від 15.06.2015р. розрахунок за поставлену продукцію відбувається покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший термін та порядок оплати не встановлений у специфікаціях до договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Виходячи зі змісту специфікацій до договору, визначено наступні умови оплати: відстрочка 90 календарних днів.

Таким чином, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача 12.10.2015р., в строк до 11.01.2016р.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 50679,83 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

За приписом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України заявлені вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 587,00 грн. та інфляції за період з січня 2016р. по квітень 2016р. у сумі 2583,79 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до п.6.8 договору №79-06/15 від 15.06.2015р. сторонами узгоджено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника сплачує неустойку у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно сплаченої продукції за кожен день прострочення. У випадку порушення покупцем своїх зобовязань за договором більше ніж на 3 календарних днів, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує неустойку у вигляді штрафу у розмірі 7% від вартості несвоєчасно сплаченої продукції.

За умовою п.6.11 договору №79-06/15 від 15.06.2015р. сума штрафних санкцій за договором не може перевищувати 5% вартості продукції, що постачається згідно з специфікаціями.

На підставі вказаного пункту договору позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу в сумі 2533,99 грн.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних, неустойки, проведений позивачем, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалами справи.

При цьому, щодо вимог про стягнення інфляції за період з січня 2016р. по квітень 2016р. в сумі 2583,79 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленума Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару в строк до 11.01.2016р., нарахування позивачем суми інфляції за січень 2016р. є неправомірним, внаслідок чого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 2127,67 грн.

Відповідач заперечень по суті позовних вимог не надав.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення інфляції в сумі 456,12 грн. є неправомірним, виходячи з того, що відповідач заперечень проти позову не надав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 55928,49 грн., у тому числі основний борг в сумі 50679,83 грн., неустойка в сумі 2533,99 грн., три проценти річних в сумі 587,00 грн. та інфляція в сумі 2127,67 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донецькенергоремонт», м.Донецьк до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с.Курахівка про стягнення заборгованості в сумі 56384,61 грн., у тому числі основний борг в сумі 50679,83 грн., неустойка у сумі 2533,99 грн., три проценти річних в сумі 587,00 грн. та інфляція в сумі 2583,79 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Публічного ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (85490, с.Курахівка, вул.Орджонікідзе, буд.1А, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Донецькенергоремонт» (83008, м.Донецьк, вул.Умова, 1Ц, , поштова адреса: 84500 м.Бахмут, вул.Героїв Праці, 19) основний борг у розмірі 50679,83 грн., неустойку в сумі 2533,99 грн., три проценти річних в сумі 587,00 грн. та інфляцію в сумі 2127,67 грн., всього заборгованість в сумі 55928,49 грн., судовий збір в сумі 1366 грн. 84 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 11.10.2016р. оголошено повний текст рішення.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя О.В. Кротінова

Суддя О.О. Кучерява