ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Справа № 910/6086/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Селіваненко В.П. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

на рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016

зі справи № 910/6086/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"(далі - Товариство), м. Київ,

до дочірньої компанії "ГАЗ УКРАЇНИ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Компанія), Київ

про стягнення 83 311 988, 47 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Громніцький Ю.П. предст. (дов. від 13.05.2014)

відповідача - Мицько Р.М. предст. (дов. від 01.02.2016)

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Компанії про стягнення 76 452 170, 90 грн. інфляційних втрат, 6 859 817,57 грн. - 3% річних, нарахованих за період з 19.03.2013 по 30.06.2015, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати поставленого протягом 2009 року природного газу за договором поставки природного газу від 12.06.2009 № 06/09-413-Р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.05.2016 у справі № 910/6086/16 (суддя Сівакова В.В.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016 (судді Гаврилюк О.М. - головуючий, Гончаров С.А., Ільєнок Т.В.) в позові відмовлено повністю з посиланням на необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Товариство, посилаючись на порушення попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на касаційну скаргу Компанія просила суд залишити судові акти попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Сторони у відповідності до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 12.06.2009 Товариством як постачальником та Компанією як покупцем укладено договір № 06/09-413-Р поставки природного газу (далі - Договір);

- за умовами пункту 1.1 Договору постачальник передає покупцеві в 2009 році у власність природний газ власного видобутку з ресурсу IV кварталу 2006 року (далі - газ) для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат газорозподільних підприємств, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору;

- згідно з пунктом 2.1 Договору постачальник передає у власність покупцеві газ з ресурсу IV кварталу 2006 року в обсязі 335596918 куб. метрів;

- відповідно до пункту 3.4 Договору факт передачі газу підтверджується актами приймання - передач газу, які підписують повноважені представники сторін виключно в обсязі, який зазначений у письмовому замовленні покупця протягом 3 (трьох) робочих днів з дня надання покупцем такого замовлення. Акти приймання - передачі газу складаються у 2 (двох) оригінальних примірниках;

- пунктами 4.1 та 4.4 Договору визначено, що ціна за 1000 кубічних метрів газу становить 535,30 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20% - 107,06 грн., ціна газ разом з ПДВ - 642,36 грн. Загальна розрахункова сума цього договору становить 179 645 030,21 грн., крім того ПДВ 20% - 35 929 006,04 грн., всього разом з ПДВ 215 574 036,25 грн. ;

- розрахунки за газ здійснюються покупцем грошовими коштами у гривнях шляхом перерахування на рахунок постачальника вартості обсягу газу, що передається, протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати підписання зазначеного у пункті 3.4 акту приймання - передачі газу;

- Договір вважається укладеним з дати його підписання та скріплення печатками сторін і діє в частині передачі газу до 31 грудня 2009 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 10.1 Договору) ;

- на виконання умов Договору Товариство протягом 2009 року поставило, а Компанія прийняла природний газ на загальну суму 100 073 277,89 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу;

- у зв'язку з неналежним виконанням Компанією зобов'язання з оплати отриманого за Договором природного газу рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2015 зі справи № 910/6860/13 (яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 10.11.2015) з Компанії на користь Товариства стягнуто 100 073 277,89 грн. боргу, 17 565 177, 60 грн. інфляційних нарахувань, 10 223 396, 37 грн. - 3 % річних, 68 820, 00 грн. судового збору (інфляційні втрати та 3 % річних нараховані за період по 18.03.2013);

- Товариство за неналежне виконання зобов'язання за Договором з оплати поставленого природного газу донарахувало Компанії 76 452 170,90 грн. інфляційних втрат, 6 859 817, 57 грн. - 3% річних за період прострочення з 19.03.2013 по 30.06.2015.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 19.03.2013 по 30.06.2015 на суму основного боргу за одержаний у 2009 році природний газ.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина першою статті 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

04.06.2011 набрав чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" № 3319-VI від 12.05.2011 (далі - Закон), статтею 1 якого передбачено, що дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 статті 2 Закону умовах, визначених цим Законом, підлягають списанню: заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її дочірніх підприємств ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз", що обліковувалася станом на 01 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом; заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Пунктом 2.5 статті 2 вказаного Закону передбачено, що списання заборгованості здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 3 Закону останній набирає чинності з дня його опублікування та діє до 30 червня 2012 року.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, з огляду на суб'єктний склад, характер правовідносин дія Закону поширюється на Товариство та її дочірні підприємства, зокрема, на Компанію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 № 894 затверджено Порядок списання заборгованості за природний газ та електричну енергію (далі - Порядок). Даний Порядок визначає механізм списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, зокрема зі сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані на заборгованість за природний газ, відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Пунктом 6 Порядку передбачено, що для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника, як голова комісії, та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

Відповідно до пункту 7 Порядку заборгованість із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, щодо стягнення яких до набрання чинності Законом розпочата процедура судового врегулювання спору і відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України.

Учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 року кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості. Компанія "Газ України" здійснює списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в межах сум, списаних компанією "Газ України" учасникам процедури списання, зазначеним у пункті 4 цього Порядку, та заборгованості ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, та надсилає їй щомісяця повідомлення про суму списаної таким учасникам заборгованості та суму заборгованості, що підлягає списанню у бухгалтерському обліку Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надсилає протягом семи днів після списання заборгованості компанії "Газ України" повідомлення про суми списаної заборгованості в розрізі договорів щодо постачання природного газу, що є підставою для такого списання в бухгалтерському обліку зазначених компаній ( пункти 8, 9 Порядку).

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що у зв'язку з прийняттям Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", нараховані позивачем до стягнення суми підлягали списанню (у тому числі, позивачем самостійно, який не обмежений діями відповідача), а нарахування інфляційних та 3 % річних за період з 19.03.2013 по 30.06.2015, тобто після втрати Законом чинності фактично позбавляє відповідача права на списання вказаних сум та порушує його права в контексті приписів частини другої статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Проте, такі висновки судів попередніх інстанцій є передчасними, з огляду на те, що судами, в порушення приписів частини першої статті 43 ГПК України, не досліджено: питання щодо здійснення сторонами списання спірних сум (зокрема, суми основного боргу, на який позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати) у відповідності до процедури та механізму, які регламентовані приписами Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію (у тому числі, з урахуванням встановлених обставин у судових рішеннях зі справи № 910/14324/15 між тими ж сторонами про спонукання Товариства списати заборгованість, посилання на яке міститься у постанові ВГСУ зі справи № 910/6860/13); питання щодо фактичного виконання рішення суду зі справи № 910/6860/13 (а саме, чи відбулося стягнення суми основного боргу, на яку нараховані 3% річних та інфляційні втрати, з відповідача на користь позивача). У залежності від встановленого, судам також слід було перевірити правильність розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат та 3 % річних, та встановити наявність чи відсутність підстав для застосування позовної давності, про застосування якої до частини позовних вимог заявлено відповідачем у справі.

У вирішенні спору судами не враховано, що невиконання боржником зобов'язання у строк, визначений Договором, є простроченням. Таким чином, заборгованість зі сплати інфляційних втрат та 3% річних виникла з моменту прострочення виконання зобов'язання з оплати одержаного природного газу.

Висновок судів попередніх інстанцій про те, що сума списання заборгованості із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій в силу положень пунктів 6, 7 Порядку не обмежена протоколами учасників процедури, а самостійно визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарських кодексів України і здійснюється такими учасниками самостійно, не узгоджується з положеннями наведеного Порядку, оскільки пунктом 7 Порядку встановлено не порядок списання заборгованості, а спосіб визначення розміру заборгованості зі сплати пені, штрафних та фінансових санкцій на підставі договорів про поставку природного газу, у той час як списання таких сум відбувається з дотриманням процедури, яка визначена даним Порядком. Крім того, судами не враховано, що, оскільки на момент набрання чинності Законом між сторонами спору не існувало процедури судового врегулювання спору щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, відповідно процедура такого списання мала відбуватися згідно з приписами пунктів 6, 8, 9 Порядку.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини другої статті 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що апеляційний та місцевий господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 ГПК України, розглядаючи справу, не розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, неповно встановили фактичні обставини справи, внаслідок чого їх висновки за результатами вирішення спору не є законними та обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016 зі справи № 910/6086/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Палій

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Студенець