ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р.Справа № 922/3013/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом АК "Харківобленерго" м. Харків
до КП "Міськелектротранссервіс", м. Харків
про стягнення коштів
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1А

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Комунального підприємства «Міськелектротранссервіс», м. Харків про стягнення заборгованості в розмірі 5240192,82 грн. за липень 2016 року, пені 694230,23 грн. з січня по травень 2016 року , 3% річних за період з січня по травень 2016 року 63692,72 грн. та судовий збір.

Свої вимоги мотивує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про постачання електричної енергії №37 від 19.03.2012 р. в частині здійснення своєчасної оплати за надану електричну енергію.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог , оскільки причиною несвоєчасної сплати заборгованості за спожиту електричну енергію є неперерахування з Державного бюджету субвенцій протягом 2016 року , крім того як зазначає відповідач підприємство не являється прибутковим. Щодо нарахування 3 % річних, відповідачем перевірено порядок нарахування річних, так борг на думку відповідача становить 63518,60 грн.. а не 63692,72 грн. як заявлено до стягнення позивачем.

Щодо стягнення пені, відповідач при винесені рішення просить суд врахувати ті обставини, що Комунальне підприємство «Міськелектротранссервіс» є неприбутковим на підтвердження чого надає податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 1 півріччя 2016 року , несвоєчасність та недостатній розмір перерахування коштів з Державного бюджету України у зв*язку з чим просить зменшити розмір пені за липень 2016 року на 90 %.

Також , відповідачем заявлене клопотання щодо призначення у справі комплексної судової електротехнічної та економічної експертизи проведення якої просить доручити Харківському науково - дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 ( м. Харків, вул. Золочівська , 8-а).

На вирішення судового експерта відповідач просить поставити наступні питання :

1) чи відповідають первинні документи бухгалтерського обліку ОСОБА_4" та КП" Міськелектротранссервіс" , якими оформлені правовідносини за договором про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012 року за липень 2016 року нормативним вимогам ?

2 ) чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах АК "Харківобленерго" розмір заборгованості за поставлену КП" "Міськелектротранссервіс" електричну енергію за договором про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012 року за липень 2016 року ?

3) чи відповідають лічильники електричної енергії, згідно з якими позивач ОСОБА_4" нараховує кількість спожитої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012 року , нормативним вимогам України ?

4) чи підтверджується кількість спожитої електричної енергії згідно договору про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012 року за липень 2016 року документально ? Чи є її розмір, зазначений у розрахунках та інших документах ОСОБА_4" вірним ?

Позивач проти заявленого клопотання щодо призначення судової експертизи категорично заперечує з посиланням на ті обставини, що матеріали справи містять достатньо документів для прийняття рішення у справі, так позивачем додатково було надано акти про використану електричну енергію за спірний період, акти приймання- передачі, звіти відповідача, двосторонні акти фіксації показань приладів за весь спірний період які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками боржника.

Згідно ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Разом з тим, у відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи (ч.3 ст.22 ГПК України).

Подача клопотань спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Щодо клопотання відповідача про відповідність первинних документів бухгалтерського обліку нормативним вимогам.

Для бухгалтерського обліку господарських операцій відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, облікові регістри і фінансова звітність відповідно до пункту 1.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, повинні складатися українською мовою. Поряд з українською мовою може застосовуватися інша мова у порядку, визначеному статтею 11 Закону України "Про мови в Україні". Документи, складені іноземною мовою, що є підставою для здійснення записів у бухгалтерському обліку, повинні мати впорядкований автентичний переклад на українську мову.

Які саме недоліки які були допущені позивачем відповідачем зазначено не було.

Так, суд відмовляючи в задоволені клопотання відповідача щодо не відповідності встановлених лічильників нормативним вимогам України, встановив наступне, що відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно з частиною першою та другою статті 11 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" (далі - Закон) засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації.

Положеннями статті 20 Закону встановлено, що державний метрологічний контроль і нагляд стосовно засобів вимірювальної техніки та методик виконання вимірювань поширюється на вимірювання, результати яких використовуються під час, зокрема, обліку енергетичних і матеріальних ресурсів (у тому числі електричної енергії), за винятком внутрішнього обліку, який ведеться підприємствами, організаціями та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності.

Відносини між споживачами електричної енергії та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 N 1357 (із змінами) (далі - Правила).

Згідно з положеннями пунктом 8 Правил прилади обліку електричної енергії (далі - прилади обліку) мають бути встановлені та підключені енергопостачальником.

Отже, енергопостачальник має встановлювати споживачам прилади обліку електричної енергії, які пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

При цьому, відповідно до пункту 16 Правил у разі сумніву споживача у правильній роботі приладу обліку він може звернутися до енергопостачальника для проведення експертизи. Після оплати споживачем вартості робіт енергопостачальник протягом 20 днів проводить експертизу.

У разі підтвердження експертизою неправильної роботи приладу обліку енергопостачальник відшкодовує споживачу всі витрати, пов'язані з проведенням експертизи.

Положеннями пункту 15 Правил встановлено, що пошкоджені прилади обліку, а також прилади обліку із зірваними або пошкодженими пломбами підлягають експертизі, що проводиться комісією у складі представників енергопостачальника та територіальних органів Держспоживстандарту або спеціалізованими організаціями (підприємствами), які мають право на проведення відповідної перевірки, із залученням представників Держспоживстандарту.

Експертиза приладу обліку, який належить споживачу або за збереження якого він відповідає, здійснюється у присутності споживача.

Таким чином, чинним законодавством України передбачено, що у разі сумніву споживача у правильній роботі приладу обліку він має право звернутися до енергопостачальника для проведення представниками енергопостачальника та Держспоживстандарту експертизи приладу обліку (з метою визначення відповідності його метрологічних характеристик вимогам нормативно-технічної документації) та/або для проведення експертизи спеціалізованими організаціями (підприємствами), які мають право на проведення відповідної перевірки (у разі необхідності підтвердження або спростування факту пошкодження приладу обліку).

Отже, якщо за результатами експертизи були виявлені факти пошкодження та/або неправильної роботи приладу обліку не з вини споживача, то позачергова заміна приладу обліку має бути здійснена за рахунок енергопостачальника або організації, яка відповідає за збереження приладу обліку.

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачем не було надано жодної заяви щодо зовнішнього пошкодження лічильників електричної енергії, порушення пломб або сумніву в правильності роботи лічильника, а також виявлені представником енергопостачальника ознаки порушень, зазначених у пунктах 1.3.1 - 1.3.3 Положення, які записуються у журналі реєстрації лічильників, що підлягають експертизі .

Наразі обставини справи свідчать про відсутність необхідності спеціальних знань для вирішення питань, які відповідач ставить у своєму клопотанні.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі судової бухгалтерської експертизи.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд установив наступне.

19.03.2012 року між АК "Харківобленерго" та КП "Міськелектротранссервіс" був укладений договір про постачання електричної енергії № 37 (надалі - договір). Також, між сторонами була укладена додаткова угода до договору від 02.06.2015 р. ( а.с.18).

Відповідно до умов встановлених п. 2.2 договору постачальник електричної енергії (позивач) зобовязувався постачати електричну енергію в обсягах, визначених в розділі 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору.

Відповідно до п. 2.3.3 договору споживач (відповідач) зобовязувався своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електроенергії та інші нарахування.

Пунктом 4.2.1 договору встановлено, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції.

Згідно позову позивач зазначав, що АК "Харківобленерго" виконала свої зобов'язання по договору у повному обсязі та здійснила відпуск електричної енергії споживачу у повному обсязі, за яку, порушивши умови договору, відповідач своєчасно не розрахувався. Відповідачем заборгованість за договором не була погашена у повному обсязі .

Таким чином, позивач вказував, що у відповідача з урахуванням оплат станом липень 2016 р. утворилась заборгованість станом на 01.08.2016 року у розмірі 5998115,77 грн., з яких: вартість електричної енергії становить 5240192,82 грн. ( тарифна складова 4366827,35 грн., та ПДВ 20 % - 873365,47 грн. за липень 2016 року, пеня у розмірі 694230,23 грн. за липень 2016 року на період виникнення боргу ( е/е з ПДВ), на який нараховується пеня з січня по травень 2016 року) .; 3% річних у розмірі 63692,72 грн. - за липень 2016 року на період виникнення боргу ( е/е з ПДВ), на який нараховується 3 % річних - з січня по травень 2016 року ).;

В підтвердження позовних вимог позивачем були надані до суду: звіти про електроенергію, акти про використану електричну енергію, рахунки з доказами їх отримання (а. с. 101- 107).

При цьому суд зазначає, що відповідачем не було надано до суду доказів сплати основного боргу в розмірі 5249192,82 грн. пені у розмірі 694230,23 грн. за період з січня по травень 2016 року; 3% річних у розмірі 63692,72 грн. з січня по травень 2016 року.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 26 Закону України "Про електроенергетику" передбачено відповідальність споживачів за перевищення договірної величини споживання електричної енергії у вигляді сплати на користь енергопостачальної організації двократної вартості різниці між фактично спожитою величиною електроенергії і договірною величиною.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

З огляду на вищевикладене та враховуючи умови договору, господарський суд прийшов до висновку, що сума, основного боргу 5 240 192,82 грн., 3% річних у розмірі 63 692,72 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Разом з цим, суд враховує те, що ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, кою визначено загальні засади цивільного законодавства.

В даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи інтереси позивача, а також зважаючи на те, що сплата відповідачем пені у повному обсязі зачіпає не лише його майнові інтереси, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення пені на 50 %, що становить 347115,11 грн.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми пені у розмірі 347115,11 грн.

Враховуючи положення ст. 49 ГПК України, положення п.4.3. постанови пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", яким передбачено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 89972,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", ст.ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 230, 231, 232, 233, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" ( м.Харків, вул.Актюбінська, 24 р/р 5084 ГУ ДКСУ у Х/о МФО 851011, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" ( м.Харків, вул.Плеханівська, 149, код 00131954, МФО 380805 ) на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ" Ощадбанк" МФО 351823, вартість електричної енергії 5240192,82 грн., за липень 2016 року, на п/рахунок 5 в АТ" ОСОБА_5 Аваль" м.Київ, МФО 380805, код 00131954, пені 347115,11 грн., 3 % річних - 63692,72 грн., судовий збір 89972,00 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 347115,11 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 07.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_6