ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа № 918/631/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Рівненського обласного благодійного фонду "Відвага"

до Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради

про визнання договору оренди укладеним

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 8 серпня 2016 року № 31,

ОСОБА_2, довіреність від 9 вересня 2016 року № 15/1;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність від 26 вересня 2016 року № 08-778

У судовому засіданні 3 жовтня 2016 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2016 року Рівненський обласний благодійний фонд "Відвага" (далі Фонд) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі Управління) про визнання укладеним на новий термін підписаного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року № 1989. В обґрунтування даного позову Фонд посилався на те, що, незважаючи на закінчення строку укладеного між сторонами договору оренди 23 грудня 2014 року, позивач продовжує користуватися передбаченим цією угодою орендованим майном та здійснювати орендні платежі. Оскільки Управління, на думку позивача, неправомірно ухиляється від підписання договору про продовження строку дії цього правочину, а також не надає обґрунтованих заперечень проти продовження його дії, Фонд, посилаючись на статтю 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", просив суд визнати укладеним на новий термін підписаний між сторонами договір оренди нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року № 1989.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20 липня 2016 року позовну заяву Фонду від 29 червня 2016 року прийнято до розгляду суддею Політикою Н.А., порушено провадження у справі № 918/631/16 та призначено її до розгляду на 8 серпня 2016 року.

ОСОБА_3 того, в порядку статей 66, 67 ГПК України з метою забезпечення позову Фонд разом з позовом подав заяву від 1 липня 2016 року, в якій просив суд зупинити виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року у справі № 918/36/15, яким заявника зобовязано звільнити та повернути Управлінню нежитлове приміщення, орендоване на підставі укладеного між сторонами договору від 24 січня 2012 року № 1989, а також просив зупинити виконання постанови державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2016 року з примусового виконання вищенаведеного судового рішення.

Статтею 66 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За статтею 67 ГПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Проте зі змісту поданої Фондом заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач фактично ставить вимогу про зупинення виконання судового рішення, передбаченого статтею 1211 ГПК України, що відноситься до повноважень суду касаційної інстанції і не входить до компетенції місцевого господарського суду. Слід також зазначити, що за даною нормою зупинено може бути тільки виконання оскарженого судового рішення, а не судового рішенні в іншій справі.

У той же час можливість зупинення виконання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження взагалі не передбачена чинним господарським процесуальним законодавством та відповідними спеціальними нормами.

ОСОБА_3 того, за змістом вищенаведених імперативних приписів чинного законодавства особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".

Проте Фонд не надав жодних доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування заходів до забезпечення позову, а також не надав доказів наявності конкретних фактичних обставин, що свідчать про те, що невжиття зазначених ним запобіжних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду в даній справі.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Фонду про забезпечення позову від 1 липня 2016 року.

5 серпня 2016 року позивач подав через відділ канцелярії та документального забезпечення суду заяву про відвід судді Політики Н.А. від розгляду даної справи.

Ухвалою суду від 8 серпня 2016 року у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

ОСОБА_3 того, 5 серпня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Управління на позовну заяву від 5 серпня 2016 року № 08-671 (а.с. 64-65), в якому останнє заперечило проти задоволення позову з огляду на те, що запропонований відповідачем проект спірної угоди про поновлення договору оренди нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року № 1989 не містить всіх необхідних істотних умов. ОСОБА_3 того, вищенаведений договір оренди нежитлового приміщення на час розгляду цієї справи припинив свою дію. У той же час здійснені позивачем орендні платежі приймаються Управлінням у звязку з тим, що відповідач не звільнив займане ним приміщення,а відтак зобовязаний сплачувати орендну плату за його фактичне користування по день фактичної передачі цього приміщення орендодавцю.

У судовому засіданні 8 серпня 2016 року оголошувалася перерва до 12 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 12 вересня 2016 року строк розгляду спору у справі № 918/631/16 було продовжено на 15 днів до 4 жовтня 2016 року, а розгляд справи відкладено на 26 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 26 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 3 жовтня 2016 року.

У судовому засіданні 3 жовтня 2016 року представники позивача підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача у даному судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 5 серпня 2016 року № 08-671.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2012 року між Управлінням (орендодавець) та Фондом (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1989 (а. с. 13-14), за умовами якого орендодавець передає, а позивач приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: місто Рівне, вулиця Кавказька, 15, загальною площею 289,5 кв. м., яке перебуває на балансі Управління.

Відповідно до умов вказаного договору вартість орендованого приміщення (визначена відповідно до звіту про оцінку майна) складає 561 311 грн. 00 коп. станом на 30 листопада 2011 року. Напрям використання орендованого майна: розміщення закладу, призначеного для тимчасового чи постійного перебування, харчування бездомних громадян.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих субєктів господарювання.

Відповідно до пункту 2.3 цього договору у разі припинення чи розірвання цього договору орендоване майно повертається орендарем орендодавцю протягом трьох робочих днів з дня припинення чи розірвання цього Договору в такому ж стані, в якому воно було отримане, про що сторонами складається акт прийому-передачі.

Обов'язок складання акта прийому-передачі покладається на сторону, яка передає орендоване майно іншій стороні (пункт 2.4 договору).

За умовами пунктів 3.1, 3.2 цієї угоди строк останньої встановлюється на два роки одинадцять місяців - з 24 січня 2012 року по 23 грудня 2014 року. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, за умови згоди балансоутримувача. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка орендованого майна була зроблена більш, як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди проводиться оцінка такого майна.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що останній вважається припиненим з моменту закінчення його дії при умові наявності заяви однієї із сторін про припинення договору оренди приміщення не пізніше одного місяця після дня закінчення строку його дії.

Чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (пункт 10.2 вказаного правочину).

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року у справі № 918/36/15 за позовом Управління до Фонду про звільнення приміщення з незаконного володіння вимоги позивача задоволено. Зобовязано Фонд повернути Управлінню спірне майно - нежитлове приміщення по вулиці Кавказька, 15 у місті Рівному, загальною площею 289,5 кв. м.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18 серпня 2015 року у цій справі вищенаведене рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову Управління відмовлено.

Водночас постановою Вищого господарського суду України від 10 листопада 2015 року рішення суду апеляційної інстанції у вказаній справі було скасовано, а рішення Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року залишено без змін.

Відтак, наведене рішення Господарського суду Рівненської області від 23 квітня 2015 року у справі № 918/36/15 на час розгляду даної справи набрало законної сили.

Зазначеним рішенням було встановлено, що на виконання вимог укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року № 1989 листом від 21 листопада 2014 року № 08-963 Управління повідомило Фонд про припинення цього договору у звязку із закінченням терміну його дії. У вказаному листі, крім іншого, Управління просило забезпечити повернення йому майна, що було предметом цього договору.

Цим рішенням також встановлено, що станом на час розгляду справи № 918/36/15 договір оренди нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року № 1989 припинив свою дію, у звязку з чим Фонд і було зобовязано повернути Управлінню орендоване майно.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

За приписами статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено нормами частиною 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно частини 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини 1 статті 763 Цивільного кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У той же час у своєму позові Фонд просив суд визнати укладеним на новий термін підписаний між сторонами договір оренди нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року № 1989.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 2 цієї статті встановлено, що Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (далі Закон).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

За частиною 1 статті 10 закону передбачено, що істотними умовами договору оренди є об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Слід також зазначити, що згідно частини 2 статті 11 Закону оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі, якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди. Аналогічне за змістом положення міститься у пункті 3.2 договору оренди нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року № 1989.

У той же час у матеріалах даної справи відсутній текст самого проекту запропонованого Фондом та надісланого відповідачу договору про поновлення укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року № 1989. ОСОБА_3 того, позивачем не було доведено суду належними і допустимими доказами наявності у вказаному проекті всіх істотних умов, передбачених вищенаведеними статтями Закону. Також у матеріалах справи відсутні будь-які письмові звернення позивача до Управління з пропозиціями чи вимогами щодо поновлення спірного договору на новий строк.

Згідно частини 1 статті 12 Закону договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Проте матеріали справи не містять доказів досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов спірного договору.

Посилання Фонду на фактичне визнання відповідачем вищенаведеного договору укладеним на новий строк шляхом надсилання позивачу повідомлень про оплату орендної плати за вищенаведеним договором не беруться судом до уваги, оскільки за змістом пункту 4.6 договору оренди нежитлового приміщення від 24 січня 2012 року № 1989 (який на момент розгляду цієї справи припинив свою дію) у разі припинення договору оренди орендар сплачує орендну плату по день фактичної передачі орендованого майна за актом прийому-передачі. Водночас судом встановлено, що на момент розгляду цієї справи між сторонами не було підписано відповідного акту приймання-передачі орендованого за вищезазначеним договором приміщення, що свідчить про безпідставність посилань позивача.

У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, а також зважаючи на те, що позивачем не було доведено суду належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до Управління, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову Фонду.

Витрати по оплаті судового збору залишаються за позивачем у відповідності до статті 49 ГПК України.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 07 жовтня 2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (33028, АДРЕСА_1);

3- відповідачу рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12а).