РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2016Справа № 910/15439/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Окбуд Плюс" (далі - ТОВ «ОКБУД ПЛЮС») до товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГ-БУД" (далі - ТОВ "КОНСАЛТИНГ-БУД") про стягнення 50 997,00 грн.,

за участі представників:

позивача: Мотенко Т.В. за довіреністю від 7 вересня 2016 року № б/н; Сусли Х.М. за довіреністю від 7 вересня 2016 року № б/н;

відповідача: не з'явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2016 року ТОВ «ОКБУД ПЛЮС» звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13 липня 2016 року ним було здійснено помилкове перерахування на рахунок ТОВ «КОНСАЛТИНГ-БУД» коштів у розмірі 50 892,00 грн. Оскільки відповідач вказану суму в добровільному порядку позивачу не повернув, останній, посилаючись на положення статей 11, 625, 1212 та 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив стягнути з ТОВ «КОНСАЛТИНГ-БУД» вказану суму, а також нараховані на неї три проценти річних у розмірі 105,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 серпня 2016 року порушено провадження в справі № 910/15439/16. Розгляд даної справи призначено судом на 8 вересня 2016 року.

У судовому засіданні 8 вересня 2016 року судом оголошено перерву до 22 вересня 2016 року.

22 вересня 2016 року оголошено перерву до 13 жовтня 2016 року.

Під час судового засідання 13 жовтня 2016 року представники позивача просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з урахуванням обставин, викладених у запереченнях на відзив від 10 жовтня 2016 року.

Відповідач у судове засідання, призначене на 13 жовтня 2016 року, явку свого повноважного представника не забезпечив, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання, про що свідчить підпис представника відповідача в розписці про оголошення перерви від 22 вересня 2016 року, то суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та здійснює її розгляд без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2016 року ТОВ «ОКБУД ПЛЮС» перераховано відповідно до платіжного доручення № 60 на рахунок ТОВ «КОНСАЛТИНГ-БУД» кошти в розмірі 50 892,00 грн. із призначенням платежу: «оплата за 1 етап робіт з кор-ня роб. проекту згідно договору № 2016/06 від 12.05.2016 р. (акт вик. робіт від 29.06.2016) у т.ч. ПДВ 20 % - 8482,00 грн.».

Даний платіж було проведено банком 13 липня 2016 року, що підтверджується відтиском штемпелю публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на платіжному дорученні та випискою про рух коштів з рахунку позивача № 14.980 за вказану дату.

Оскільки між позивачем та ТОВ «КОНСАЛТИНГ-БУД» були відсутні будь-які договірні відносини та перерахування вказаних коштів відбулось помилково внаслідок зазначення неналежного одержувача, ТОВ «ОКБУД ПЛЮС» зверталось до відповідача з листом від 13 липня 2016 року № 05 та з претензією від 28 липня 2016 року № 06 про повернення коштів у розмірі 50 892,00 грн., однак ця сума так і не була повернута відповідачем.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ТОВ «КОНСАЛТИНГ-БУД» вказувало на наявність між сторонами електронного листування з приводу виконання робіт по корегуванню робочого проекту «Будівництво установки утилізації продуктів метаболізму тварин у Київському зоологічному парку». Також відповідач зазначав, що передавав представнику ТОВ «ОКБУД ПЛЮС» для підписання оригінали договору № 2016/06 від 12 травня 2016 року, а відтак перерахування позивачем коштів у розмірі 50 892,00 грн. відбулось відповідно до вказаного договору та за фактично виконані роботи.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 2 статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами. (частина 1 статті 208 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Частинами 1 та 2 статті 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Разом із цим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження укладення між сторонами договору підряду як у спрощений спосіб із погодженням таким чином всіх істотних умов, притаманних даному виду договору, так і в письмовій формі, оскільки доказів підписання ТОВ «ОКБУД ПЛЮС» договору від 12 травня 2016 року № 2016/06 сторонами не надано.

До того ж відповідачем не доведено сам факт виконання робіт за вищевказаним договором, оскільки відсутній належним чином оформлений акт, на який міститься посилання в призначенні платежу та який свідчив би про акцептування позивачем даного правочину шляхом вчинення конклюдентних дій з оплати таких робіт.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що правовідносин між сторонами мають кондиційний характер та підпадають під регулювання положень глави 83 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Указаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 2 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13.

Ураховуючи те, що сума, яка має бути повернена позивачу в розмірі 50 892,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і ТОВ «КОНСАЛТИНГ-БУД» на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчили би про наявність достатніх правових підстав для утримання ним вказаної суми, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість даної вимоги позивача, у зв'язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач на підставі частини 2 статті 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 105,00 грн.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року № 14.

Ураховуючи наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 105,00 грн. задоволенню не підлягає, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТИНГ-БУД» (01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 50-Б, офіс 17, ідентифікаційний код 34531842) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОКБУД ПЛЮС» (02099, місто Київ, вулиця Зрошувальна, будинок 5, ідентифікаційний код 33145365) 50 892 (п'ятдесят тисяч вісімсот дев'яносто дві) грн. 00 коп. безпідставно отриманих коштів, а також 1 380 (одну тисячу триста вісімдесят) грн. 84 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18 жовтня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко