ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2016 р.Справа № 922/2918/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківгаз", м. Харків
до Відділу освіти, молоді та спорту Близнюківської райдержадміністрації, смт. Близнюки
про стягнення 21038,52 грн.
за участю представників сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 до господарського суду Харківської області з позовом до Відділу освіти, молоді та спорту Близнюківської районної державної адміністрації (далі - відповідач) звернулось ПАТ "Харківгаз" (далі - позивач). У позові останній просить суд стягнути з відповідача на свою користь основний борг за договором № 245-Б-2015 від 30.01.2015 у розмірі 16 373,00 грн., пеню у розмірі 3 513,88 грн., 3% річних у розмірі 348,68 грн., інфляційні у розмірі 802,96 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 01.09.2016 було порушено провадження по справі та її розгляд був призначений на 20.09.2016 о 10:00.

19.09.2016 до суду від відповідача надійшла заява, в якій він просить суд долучити до матеріалів справи виписку с ЄДР, ЄДРПОУ, відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення пені. Надана заява та додані до неї документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У поданому відзиві на позовну заяву, відповідач визнає позовні вимоги частково в частині основного боргу у розмірі 16373,00 грн. Проти пені, інфляційних та 3% річних заперечує, оскільки на сплату таких додаткових витрат відповідач коштів не має.

У клопотанні про зменшення пені, відповідач просить суд зменшити суму нарахованої пені на 50%.

19.09.2016 до суду від відповідача надійшло клопотання в якому він просить суд розглядати справу без участі представника відповідача. Надане клопотання досліджене судом та долучене до матеріалів справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, є правом сторони а не обов'язком, а обов'язковість явки в судове засідання представника відповідача судом не визнавалась.

У судовому засіданні 20.09.2016 оголошувалась перерва до 17.10.2016 до 11:30.

Присутній у судовому засіданні 17.10.2016 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Проти зменшення пені заперечував.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством Харківгаз (далі - Позивач, ПАТ Харківгаз, Виконавець) та Відділом освіти Близнюківської районної державної адміністрації (далі - Відповідач, Відділ освіти Близнюківської РДА, Замовник) (з 29.07.2016 - Відділ освіти, молоді та спорту Близнюківської райдержадміністрації) було укладено договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) № 245-Б-2015 від 30.01.2015 (далі - договір).

Відповідно до предмету договору Замовник передає Виконавцю в експлуатацію складові Єдиної газотранспортної системи, які безпосередньо приєднані до газових мереж Виконавця, який є газорозподільним підприємством, та використовуються для забезпечення розподілу природного газу (Договір укладається з газорозподільним підприємством), або які призначені для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам (Договір укладається з газорозподільним підприємством), або які призначені для транзитного, міждержавного, міжрегіонального транспортування природного газу (Договір укладається з газотранспортним підприємством).

Відповідно до п. 1.3. договору надання послуг з експлуатації обєкта включає здійснення Виконавцем комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту, в строки та порядку, що передбачені цим Договором та чинними нормативно-правовими актами (далі - послуги (роботи)).

Фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформлюються щокварталу актом наданих послуг (робіт), який складається та подається Виконавцем на розгляд Замовника у двох примірниках, (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору Замовник сплачує Виконавцю вартість послуг (робіт) з експлуатації обєкта Замовника, визначену в пункті 2.1 цього розділу, на поточний рахунок Виконавця з урахуванням податку на додану вартість в такому порядку: Замовник проводить оплату послуг згідно акту виконаних робіт, наданих Виконавцем, протягом 3 банківських днів з моменту підписання акту, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Так, на виконання умов договору ПАТ Харківгаз протягом 2015 року надало послуги з експлуатації обєктів Відповідача загальною вартістю 19 246,62 грн., а саме:

- акти виконаних робіт за червень 2015 підписані 26.06.2015 на загальну суму 1333,80 грн.;

- акти виконаних робіт за серпень 2015 підписані 31.08.2015 на загальну суму 1989,88 грн.;

- акти виконаних робіт за жовтень 2015 підписані 22.10.2015 на загальну суму 266,61 грн.;

- акти виконаних робіт за грудень 2015 підписані 14.12.2015 на загальну суму 656,33 грн.

При цьому, Відповідачем сплачена сума лише в розмірі 2 873,62 грн. Заборгованість складає 16 373,00 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

В статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач належним чином виконав умови Договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України Відповідача, що підтверджується підписаними сторонами договору актами виконаних робіт, в той час як Відповідач допустив прострочення виконання своїх зобовязань в частині розрахунку за фактично отримані роботи, чим допустив утворення заборгованості за договором.

Враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати наданих послуг у розмірі 16373,00 грн., а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму нарахованої пені у загальному розмірі 3513,88 грн.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що за несвоєчасну оплату послуг (робіт) Виконавця Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня, за кожен день прострочення.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства.

Разом з тим, відповідачем до суду заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 50% відсотків. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру нарахованої пені на 50%, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими. Відповідач є неприбутковою установою та утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Отже, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов'язання відповідачем, беручи до уваги те, що зобов'язання не було виконано вчасно не в внаслідок незаконних дій відповідача, суд дійшов висновку про зменшення розміру нарахованої пені на 50% та відповідно пеня до стягнення становить 1756,94 грн., а в іншій частині стягнення пені суд відмовляє.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 802,96 грн. та три проценти річних у розмірі 348,68 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім вказаної суми 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 179, 181 Господарського кодексу України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 610, 901 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти, молоді та спорту Близнюківської районної державної адміністрації (64801, Харківська область, Близнюківський район, смт. Близнюки, вул. Свободи, 30, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" (61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, 1, ) - 16373,00 грн. основного боргу, 1756,94 грн. пені, 348,68 грн. 3% річних, 802,96 грн. інфляційних та 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 1756,94 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_2