РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016Справа №910/15199/16

За позовом Державного підприємства «Остерське лісове господарство»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл»

про розірвання договору № 4-т/15 від 26.01.2016, стягнення 19 800,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Кузьменко А.В. - по дов. № б/н від 04.01.2016

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства «Остерське лісове господарство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» про розірвання договору поставки № 4-т/15 від 26.01.2016; стягнення 19 800,00 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 порушено провадження у справі № 910/15199/16 та призначено її до розгляду на 22.09.2016.

Відповідачем 22.09.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивачем в судовому засіданні 22.09.2016 подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд розірвати договір поставки № 4-т/16 від 26.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/15199/16 від 22.09.2016, у зв'язку з не з'явленням в судове засідання представника відповідача та невиконанням відповідачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 22.08.2016, розгляд справи був відкладений на 04.10.2016.

Позивач в судовому засіданні 04.10.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 04.10.2016 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-в, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 21.09.2016 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 22.09.2016, надіслану за вказаною адресою, отримав 26.09.2016, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 01 8.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засідання 04.10.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.01.2016 між Державним підприємством «Остерське лісове господарство» (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» (постачальник, відповідач) було укладено договір поставки № 14-т/16 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується у 2016 році поставити замовнику товари, зазначені в специфікації, а замовник - прийняти і оплатити такі товари: Код ДК 016:2010 - 19.20.2:»Паливо рідинне та газ; оливи мастильні» - Лот № 1: Бензин А-95 (по скреч-карткам) (далі - товар).

Згідно з п. 3.1. договору ціна договору становить 504 000,00 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач у встановлений строк поставку партії товару позивачу не здійснив, а тому є підстави для розірвання договору та стягнення штрафних санкцій.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами п. 5.3. договору постачальник поставляє замовнику товар згідно пропозицій конкурсних торгів та відповідно до специфікації та заявок замовника протягом терміну дії договору.

Товар постачається покупцю частинами (товарними партіями) (пункт 5.4. договору).

Відповідно до п. 5.5. договору обсяг та термін поставки кожної конкретної партії товару визначається у заявках, які узгоджуються сторонами. Постачальник зобов'язаний надати товар після надходження заявки від покупця в термін, що вказаний в окремому замовленні на кожну конкретну партію товару урахуванням нормальних строків постачання. Замовник відправляє замовлення у письмовій формі шляхом направлення по факсу або поштою з обов'язковим зазначенням асортименту, кількості товару та строку поставки.

Датою поставки вважається дата фактичної передачі товару замовнику за актами передання-прийняття товару або видатковою документацією (пункт 5.6. договору).

Позивач 28.04.2016 звернувся до відповідача шляхом направлення на адресу останнього (підтверджується поштовою квитанцією та описом вкладення від 28.04.2016) відповідної письмової заявки на поставку товару (лист № 818 від 28.04.2016), яка отримана відповідачем 10.05.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 670 (№ 38324598).

Згідно вказаної заявки поставка товару мала відбутись протягом 2 (двох) календарних днів з дня отримання замовлення (заявки), тобто у період з 11.05.2016 по 12.05.2016 (включно).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором партію товару у визначений в заявці строк позивачу не поставив.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема розірвання договору.

Відповідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п. 6.2.1 договору замовник має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов'язань постачальником, повідомивши про це його у строк за 30 днів до бажаної дати розірвання договору.

Позивач враховуючи умови договору листом № 1122 від 23.06.2016 (підтверджується поштовою квитанцією та описом вкладення від 24.06.2016) повідомив відповідача про те, що договір вважається розірваним на 30 (тридцятий) календарний день з моменту отримання цього повідомлення.

Однак, конверт разом з листом № 1122 від 23.04.2016 було повернуто на адресу позивача поштовим відділенням зв'язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Частина 2 ст. 651 Цивільного кодексу України визначає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Таким чином, укладаючи договір поставки, позивач мав на меті та розраховував отримати товар у визначеній договором (заявкою) кількості. Проте, не виконавши їх, відповідач істотно порушив умови договору, оскільки таке порушення призвело до позбавлення позивача того, на що він розраховував при його укладенні.

Враховуючи встановлені судом обставини невиконання відповідачем умов договору щодо поставки товару у встановлений строк, що є істотним порушенням прийнятих на себе зобов'язань, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про розірвання договору поставки № 4-т/16 від 26.01.2016.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк поставку товару не здійснив.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку невиконання постачальником в установлений строк умов договору по поставці конкретної партії товару, або у випадку дострокового розірвання договору в повному обсязі або частково (в частині поставки конкретної партії товару) постачальник сплачує замовнику неустойку в розмірі 50% від вартості не поставленого товару.

Оскільки матеріали справи свідчать, що прострочення з поставки партії товару за договором мало місце, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 19 800,00 грн. (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем не надав.

Таким чином, позовні вимоги Державного підприємства «Остерське лісове господарство» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір поставки № 4-т/16 від 26.01.2016, укладений між Державним підприємством «Остерське лісове господарство» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-в, ) на користь Державного підприємства «Остерське лісове господарство» (17044, Чернігівська область, Козелецький район, м. Остер, вул. 1 Травня, 8, ) 19 800 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. штрафу, 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 10.10.2016.

Суддя В.В.Сівакова