ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2016 р. Справа № 917/1227/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, Миргород, Полтавська область,37600

до ОСОБА_2 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул.Зигіна, 1,Полтава, Полтавська область,36000

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії ОСОБА_2 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02/131-рш від 03.09.2015р. по справі №02-01-50/86-2015

Суддя Тимощенко О.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, ордер ПТ № 046871 від 25.08.2016 року, свідоцтво адвоката № 584 від 13.03.2008 року

від відповідача: ОСОБА_4, дов. № 02/3193 від 22.08.2016 року

В судовому засіданні 13.10.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Обставини справи: розглядається позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення адміністративної колегії ОСОБА_2 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02/131-рш від 03.09.2015р. по справі №02-01-50/86-2015.

19.08.2016 року від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_2 обласної державної адміністрації в якості третьої особи без самостійних вимоги на предмет спору на стороні позивача. Ухвалою суду від 25.08.2016 року суд відмовив у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_2 обласної державної адміністрації в якості третьої особи без самостійних вимоги на предмет спору на стороні позивача.

13.10.2016 року від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення розгляду Антимонопольним комітетом України подання Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого ОСОБА_5 від 26.09.2016№13-01/263/371-пр .

Представник відповідача заперечував проти задоволення даного клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Отже, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Отже, зупинення провадження у відповідності до приписів ч.1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України можливе виключно у випадку розгляду іншим судом повязаної справи. В даному випадку позивач просить суд зупинити провадження у справі до розгляду Антимонопольним комітетом України подання Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого ОСОБА_5 від 26.09.2016№13-01/263/371-пр, що не є розглядом справи іншим судом. Отже, клопотання позивача суперечить наведеним вище нормам, як наслідок, не може бути задоволене судом, як таке, що не відповідає вимогам закону.

Також 13.10.2016 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просить суд витребувати у відповідача оригінали для огляду і копії розрахункових документів про прийняття поштових відправлень до пересилання, в яких зазначений 13-ти значний номер ШКІ, які надсилались позивачу в період з 24.07.2015р. по 01.10.2015р. за адресою реєстрації та його проживання: 37600, АДРЕСА_2; у ОСОБА_2 дирекції УДППЗ «Укрпошта» Книгу реєстрації реєстрованих поштових відправлень (Ф- 8) по відділенню поштового зв'язку 37600 у м. Миргороді Полтавської області та ксерокопію відомостей занесених до цієї Книги про рух реєстрованих поштових відправлень, які надходили в період з 24.07.2015р. по 01.10.2015р. за адресою реєстрації та проживання позивача ФОП ОСОБА_1: 37600, АДРЕСА_2, відправлені відповідачем ОСОБА_2 обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул.. Зигіна, 1.

Також позивач у своєму клопотанні просить суд зобов'язати ОСОБА_2 дирекцію УДППЗ «Укрпошта» перевірити:

чи здійснювало відділення поштового зв'язку доставку реєстрованих поштових відправлень додому ОСОБА_1 за адресою: 37600, АДРЕСА_2, як це передбачено п.92 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270 та чим це підтверджується. Хто з працівників відділення здійснював доставку та чи працює він зараз;

чи здійснювали, відповідно до приписів п.99 Правил, працівники відділення поштового зв'язку 37600 у м. Миргороді вручення рекомендованих поштових відправлень і повідомлень, у разі відсутності адресата ОСОБА_1, повнолітнім членам його сім'ї, та чи вкладали до абонентської поштової скриньки адресата повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, чим це підтверджується, а якщо ні, то чому.

Відповідно до статті 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки позивачем не доведено факту неможливості самостійно подати такі докази з огляду на наявність відповіді ОСОБА_2 дирекції УДППЗ «Укрпошта» на запит адвоката позивача ( арк. справи 148). Суд не приймає до уваги, як необґрунтовані, посилання позивача на те, що ОСОБА_2 дирекція УДППЗ «Укрпошта» на адвокатський запит від 25.08.2016р. № 11 не надала вичерпну відповідь на поставлені питання щодо доставки та вручення чи невручення реєстрованих поштових відправлень позивачу, оскільки для проведення детальної документальної перевірки по шляху пересилання реєстрованого поштового відправлення необхідно надати оригінал або копію розрахункового документу про прийняття поштового відправлення до пересилання, в якому зазначений 13-ти значний номер ШКІ, який призначений для автоматичної ідентифікації реєстрованих поштових відправлень. Оригінали або копії розрахункових документів про прийняття поштових відправлень до пересилання, в яких зазначений 13-ти значний номер ШКІ, знаходяться у відповідача. При цьому докази направлення позивачу оспорюваного рішення відповідачем та інших документів (завірені належним чином копії конверту та поштового повідомлення) залучені до матеріалів справи (арк. справи зворотна сторінка 93,100-101, 108-109), з яким позивач при бажанні міг ознайомитись та зазначити їх повний номер у своєму запиті до ОСОБА_2 дирекції УДППЗ «Укрпошта». Клопотання позивача про зобовязання ОСОБА_2 дирекцію УДППЗ «Укрпошта» здійснити перевірку виходить за межі повноважень суду в рамках даної справи з огляду на положення статті 38 ГПК України. Крім того, статтею 69 ГПК України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів. Суд вже продовжував строки розгляду справи на 15 днів. Строки розгляду справи закінчились, а тому суд не може більше відкладати розгляд справи.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи наведене суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення Адміністративної колегії ОСОБА_2 територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.09.2015р. №02/131-рш по справі №02-01-50/86-2015 є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки відповідачем допущено неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, не доведено обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, не правильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є підставами для скасування рішення. Так, зокрема, позивач вказує, що на засіданні Адміністративної колегії ОСОБА_2 територіального відділення Антимонопольного комітету України він не був присутнім, тому не мав можливості надати обґрунтовані пояснення, захистити свої інтереси та довести необґрунтованість висновків щодо порушення мною законодавства про захист економічної конкуренції. Про те, що існує рішення від 03.09.2015р. №02/131-рш йому не було відомо до 17.06.2016р., коли позивач дізнався від державного виконавця Миргородського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_6, про відкриття виконавчого провадження відповідно до наказу судді господарського суду Полтавської області від 28.04.2016р. у справі №917/428/16 про примусове виконання рішення та стягнення на користь ОСОБА_2 територіального відділення АМК України 17000 грн. штрафу, 17000грн. пені та 1378грн. судових витрат. За твердженням позивача, ОСОБА_2 обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України не доведено, що ним вчинені дії, які підпадають під порушення, передбачені п.1 ст.50 та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Позивач зазначає, що витяг з рішення Адміністративної колегії ОСОБА_2 територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.09.2015р. №02/131-рш він одержав та ознайомився з ним 22.06.2016р. Цей факт підтверджується штампом з датою від 22.06.2016р. на супровідному листі ОСОБА_2 обласного територіального відділення АМК України. Разом з витягом з рішення ОСОБА_2 територіального відділення АМК України позивачу було видано лист від 24.07.2015р. № 02/3407 «Про направлення розпорядження» та лист від 20.08.2015р. №02/3972 «Про направлення подання з попередніми висновками у справі», з копією Подання від 18.08.15 №02/246-ПВ з попередніми висновками у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку автомобільних перевізників, що діють на ринку послуг з перевезення пасажирів автобусами, які працюють у звичайному режимі руху на приміських автобусних маршрутах загального користування, які до цього дня позивач (за його твердженням) не бачив та не знав про їх існування.

Отже, на думку позивача, право на оскарження рішення Адміністративної колегії ОСОБА_2 територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.09.2015р. №02/131 -рш у нього виникло в день його одержання - 22.06.2016р.

Відповідач у відзиві на позов ( арк. справи 53-58 ) та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, зокрема, з таких підстав:

- при надсиланні позивачу процесуальних документів, територіальне відділення діяло виключено в межах норм чинного законодавства та жодним чином їх не порушило, а також у встановлений строк повідомило позивача про дату та час засідання адміністративної колегії територіального відділення;

- витяг з рішення був направлений на адресу ФОП ОСОБА_1: АДРЕСА_3, 37600 супровідними листами від 08.09.15 № 02/4362. Конверт разом з витягом з рішення, адресованого ФОП ОСОБА_1, повернувся до територіального відділення з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання»;

- у зв'язку з неможливістю вручення рішення від 03.09.15 № 02/131-рш ФОП ОСОБА_1, на лист територіального відділення від 06.11.15 № 02/5234 у Всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Зоря Полтавщини» від 17.11.15 №№ 175-176 (22705 -22706) на сторінці 5було опубліковано повідомлення про прийняття адміністративною колегією територіального відділення вищезазначеного рішення. Отже, рішення від 03 вересня 2015 року № 02/131-рш є таким, що вручене ФОП ОСОБА_1 27.11.15 року;

- під час розгляду справи № 917/428/16 судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено факт вчасного не оскарження рішення адміністративної колегії територіального відділення від 03.09.15 № 02/131-рш (у відповідності до статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), що свідчить про набуття вказаним рішенням законної сили, а отже і обов'язковість його виконання. Враховуючи зазначене, територіальним відділенням в судовому порядку було доведено право на стягнення в примусовому порядку сум штрафу згідно рішення від 03.09.15 № 02/131-рш та пені за його невиконання.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно положень ст.1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 22 Закону України „Про Антимонопольний комітет України розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема, про накладення штрафу.

Спірні правовідносини сторін у даній справі виникли стосовно правомірності прийняття рішення Адміністративної колегії ОСОБА_2 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, наявності або відсутності підстав для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб'єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур'єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).

Крім того, згідно до ч. 2, 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративною колегією територіального відділення розпорядженням від 21.07.15 № 02/93-р було розпочато розгляд справи № 02-01-50/86-2015 за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку автомобільних перевізників, що здійснюють перевезення пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування, зокрема, і щодо ФОП ОСОБА_1, передбаченого пунктом 1 статті 50 та частиною З статті б Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій шляхом вчинення суб'єктами господарювання схожих дій на ринку товару, які призведи до обмеження конкуренції.

Розпорядження про початок розгляду справи було надіслано згідно частини 2 статті 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідачам у справі, зокрема і ФОП ОСОБА_1 (супровідний лист від 24.07.15 № 02/3407) на адресу, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_3, 37600. Конверт разом з розпорядженням, адресованим ФОП ОСОБА_1, повернувся до територіального відділення з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

На адресу ФОП ОСОБА_1 супровідним листом від 20.08.15 за № 02/3972 територіальним відділенням було направлене і подання з попередніми висновками у даній справі від 18.08.15 № 02/246-ПВ. У вказаному супровідному листі також зазначалось про дату, час та місце розгляду справи № 02-01-50/86-2015, а саме - 03.09.15 о 14:00 за адресою: м. Полтава, вул. Зигіна, 1. При цьому конверт разом з поданням, адресованим позивачу повернувся до територіального відділення вже після прийняття рішення у справі із відміткою «за закінченням терміну зберігання» .

Як встановлено судом, у справі № 02-01-50/86-2015) було прийнято рішення № 02/131-рш у справі № 02-01-50/86-2015, яким було визнано дії автомобільних перевізників, в тому числі і ФОП ОСОБА_1, що здійснюють перевезення пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування щодо застосування після набуття законної сили розпорядження голови ОСОБА_2 ОДА від 20.04.15 № 187 однакового тарифу за 1 км проїзду пасажира в звичайному режимі руху у розмірі 0.45 грн. без його економічного обґрунтування, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50 та частиною 3 статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентных узгоджених дій шляхом вчинення суб'єктами господарювання схожих дій на ринку надання послуг з перевезення пасажирів у звичайному режимі руху на приміських автобусних маршрутах загального користування, які призвели до обмеження конкуренції без об'єктивних причин для вчинення таких дій. За вказане порушення на позивача були накладені штрафні санкції у розмірі 17 000 грн.

Матеріали справи свідчать, що витяг з рішення був направлений на адресу ФОП ОСОБА_1: АДРЕСА_3, 37600 супровідними листами від 08.09.15 № 02/4362. Конверт разом з витягом з рішення, адресованого ФОП ОСОБА_1, повернувся до територіального відділення з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання» (арк. справи 108-109)

У зв'язку з неможливістю вручення рішення від 03.09.15 № 02/131-рш ФОП ОСОБА_1 у Всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Зоря Полтавщини» від 17.11.15 №№ 175-176 (22705 -22706) на сторінці 5 було опубліковано повідомлення про прийняття адміністративною колегією територіального відділення вищезазначеного рішення.

Приймаючи до уваги те, що направлене на адресу відповідача рішення позивача не було отримано та повернулось з відміткою поштової організації про закінчення строку зберігання, подальші дії позивача, направлені на опублікування такого рішення у спеціальному друкованому органі, були правомірними.

Отже, з урахуванням приписів частини 1 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення Адміністративної колегії ОСОБА_2 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.09.2015р. №02/131-рш Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції вважається врученим позивачу через 10 днів з дати його опублікування, тобто 27.11.2015р.

Частиною першою статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України Про захист економічної конкуренції заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Отже, приписами вказаної норми передбачено строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, який не може бути відновлено.

Таким чином, відповідний строк є присічним, а отже не може бути поновлений.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства (надалі Постанова) зазначено, що у застосуванні згаданого припису частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також частини 2 статті 47 цього Закону (2210-14) господарським судам слід враховувати таке. За цими приписами передбачені ними строки оскарження рішень органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено. Таким чином, зазначені строки є присічними. Встановлена Цивільним кодексом України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в оскарженні розпоряджень Антимонопольного комітету України та його органів. Аналогічним чином вирішується й питання щодо строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію. Закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.

Пунктом 21 Постанови визначено, що господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення, з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Враховуючи наведене суд відмовляє у задоволенні позовних вимог з огляду на пропуск позивачем встановленого законом строку для оскарження рішення Антимонопольного комітету.

Сплата судового збору покладається на позивача у відповідності до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 18.10.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією