ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2016 р. Справа № 914/1050/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників сторін :

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Гамелія, б/н та б/д (вх. № 01-05/3810/16)

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2016р.

у справі № 914/1050/16, суддя Синчук М.М.

за позовом: Приватного акціонерного товариства Сортнасіннєовоч-Львів, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства Гамелія, м. Львів

про: стягнення 134 347, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2016р. позов Приватного акціонерного товариства Сортнасіннєовоч-Львів до Приватного підприємства Гамелія про стягнення 134 347, 00 грн. задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства Гамелія на користь Приватного акціонерного товариства Сортнасіннєовоч-Львів 12 635, 80 грн. заборгованості з оплати орендної плати, 537, 79 грн. інфляційних втрат, 156, 82 грн. 3% річних, 2 433, 82 грн. пені, 61 744,00 грн. неустойки та 1 378,00 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 23.06.2016р. у справі № 914/1050/16, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н та б/д (вх. № 01-05/3810/16 від 04.08.16).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт покликається, зокрема, на те, що Господарський суд Львівської області при прийнятті оскаржуваного рішення не надав належної правової оцінки листу ПП Гамелія від 10.09.2015р. № 106, в якому було запропоновано позивачу повернути орендоване приміщення або продовжити договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 280 м.кв., що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Дубляни, вул. Вокзальна, 4. Відтак, апелянт вважає, що оскаржуване рішення постановлене з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2016р. у справі № 914/1050/16 - скасувати.

Згідно автоматичного розподілу справ КП Документообіг господарських судів, 04.08.2016р. справу за № 914/1050/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Малех І.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.08.2016р. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.08.2016р. розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 26.09.2016р. з підстав, викладених в зазначеній ухвалі суду.

Позивач та відповідач участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Перед початком розгляду справи на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від відповідача від 23.09.2016 р. про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що у нього була відсутня можливість забезпечити участь представника у судове засідання на 26.09.2016 р..

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, слід зазначити, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у можах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Частиною 3 ст. 28 ГПК України визначено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Таким чином, зазначений у вищевказаному клопотанні представник є не єдиною особою, що має право представляти інтереси товариства в суді.

Відтак розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи Львівський апеляційний господарський суд ухвалив відмовити у його задоволенні, оскільки воно документально не обґрунтоване.

Зважаючи на те, що ухвалами суду від 08.08.2016 р. та від 29.08.2016 р. про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників сторін.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2013р. між Приватним акціонерним товариством Сортнасіннєовоч-Львів (орендодавець) та Приватним підприємством Гамелія (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №0108/2 (надалі Договір). За умовами цього Договору орендодавець (позивач у справі) передав, а орендар (відповідач у справі) прийняв в тимчасове платне користування (оренду) нежитлове приміщення, загальною площею 280 м.кв., що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Дубляни, вул. Вокзальна, буд. 4, а орендар зобовязався сплачувати орендну плату відповідно до цього Договору (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 5.1. та п. 5.2. Договору договір оренди укладений терміном на 24 місяці і вступає в силу з моменту прийняття обєкта оренди по акту приймання-передачі. При розірванні Договору з ініціативи однієї сторони, ініціатор повинен повідомити другу сторону про намір розірвати вказаний Договір не менше як за 60 календарних днів. Орендар повинен сплатити орендну плату за фактичний термін оренди.

Відповідно до п. 2.2.9. Договору орендар зобовязаний повернути орендодавцю орендоване приміщення в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду протягом 2 (двох) днів з дня припинення дії цього Договору.

Згідно п. 2.3.3. Договору орендодавець має право вимагати в орендаря повернення орендованого приміщення у спосіб та у строки встановлені цим Договором.

07.09.2015 р. на адресу відповідача позивачем було надіслано заяву про відмову від договору оренди.

З урахуванням п. 2.2.9., п. 5.2. Договору оренди, договір припинив свою дію 09.11.2015 р.

Відповідно до п. 3.1 та 3.2. Договору орендна плата за орендоване приміщення становить 6 720,00 грн. в місяць, в тому числі ПДВ. Орендну плату орендар вносить за орендоване приміщення по перерахунку.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи банківських виписок відповідач сплатив орендну плату за користування приміщенням на загальну суму 67 460,20 грн.

Як вбачається з підписаного та скріпленого печатками сторін Акту звірки взаєморозрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2015 р. становить 10 880,00 грн.

Таким чином, за 2015 рік відповідач сплатив 56 580,20 грн. (67 460,20 грн. 10 880,00 грн).

Виходячи з матеріалів справи відповідач повинен був сплатити 69 216,00 грн (01.01.15-30.10.15 (за 10 місяців)) + 2016 грн (орендна плата за 01.11.15 р. - 09.11.15 р.).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендної плати за Договором в розмірі 12 635,80 грн. (69 216,00 грн 56 580,20 грн), оскільки такі є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із представленого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми період заборгованості 10.11.2015 - 30.03.2016р.р. - сума боргу (грн.) - 12635.8 грн - сукупний індекс інфляції за період - 1.043 - інфляційне збільшення суми боргу 537,79 грн.;

сума боргу (грн) - 12635.8 грн - період прострочення - 10.11.2015 - 08.04.2016 р.р. - кількість днів прострочення 151 - розмір процентів річних - 3 % - загальна сума процентів - 156.82 грн.

Колегія суддів погоджується із проведеною судом першої інстанції перевіркою за допомогою системи "ЛІГА" нарахування позивачем заявлених до стягнення з позивача 156,82 грн. 3% річних та 537,79 грн. інфляційних втрат, оскільки такі відповідають матеріалам справи, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності із ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.3. Договору за несвоєчасну сплату орендної плати, та інших платежів по Договору, орендар сплачує орендодавцю пеню після 10-ти протермінованих днів від моменту оплати в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день протермінування оплати. Пеня нараховується за весь період протермінування.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій, зокрема, просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно внесеної суми за кожний день прострочення в сумі 2 433,82 грн за період з 10.11.2015 р. по 17.04.2016 р.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який ґрунтується на проведеній ним перевірці нарахування позивачем заявлених до стягнення з відповідача суми пені 2 433,82 грн., оскільки така вимога позивача є повністю обґрунтованою та такою, що підляга до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення (право на яку виникає в орендодавця у разі несвоєчасного повернення орендованого майна орендарем) та підлягає стягненню за весь час прострочення зобов'язання щодо повернення речі, а тому застосування до неї спеціальної позовної давності є неправильним. (Постанова Верховного суду України від 20.03.2012 р. 3-13 гс 12|40/117).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 61 744,00 грн. неустойки, оскільки такі вимоги позивача є обґрунтованими та відповідають матеріалам справи.

Щодо твердження скаржника, що місцевий господарський суд не надав належної правової оцінки листу ПП Гамелія від 10.09.2015р. № 106, в якому було запропоновано позивачу повернути орендоване приміщення або продовжити договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 280 м.кв., що знаходиться за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Дубляни, вул. Вокзальна, 4, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржником не було подано в суд першої інстанції вищенаведений лист від 10.09.15 р., а також не обґрунтовано при подачі апеляційної скарги з яких поважних причин сторона не могла подати даний доказ в місцевий господарський суд для надання належної та обґрунтованої оцінки.

З огляду на наведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2016р. відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а інші зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.06.2016р. в справі №914/1050/16 - залишити без змін.

2. Приватного підприємства Гамелія, б/н та б/д (вх. № 01-05/3810/16) - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 29.09.2016р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Костів Т.С.