ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" вересня 2016 р.Справа № 916/1960/16

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1

Відповідач: державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)"

про стягнення 233 180,78 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність

від відповідача: Перепелинська Л.В. - керівник

СУТЬ СПОРУ: позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" 233 180,78 грн., де 131 600,00 грн. - заборгованість, 7 355,18 грн. - 3% річних, 94 225,60 грн. - інфляційні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.07.2016р. позовну заяву (вх.№2100/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1960/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи (вх.№19290/16 від 03.08.2016р.) судом було задоволено.

Письмове клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-4880/16 від 15.09.2016р.) судом задоволено, у зв'язку з чим, строк розгляду справи було продовжено на п'ятнадцять днів.

29.09.2016р. позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог (вх.№2-5156/16 від 29.09.2016р.), відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 131 600,00 грн., 3% річних в сумі 8 404,37 грн., інфляційні в сумі 87 908,80 грн.

Зазначена заява судом прийнята до розгляду.

Представник позивача заявлені в позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та 3% річних не визначає, з підстав викладених у письмових запереченнях (вх.№19392/16 від 04.08.2016р.).

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

25 липня 2014р. між фізичною особою-підприємця ОСОБА_1 (Виконавець) та державним підприємством "Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" (Замовник) було укладено договір про надання послуг №Г-62, згідно умов п.1.1. якого, Виконавець зобов'язується за завданням Замовника надати послуги по збиранню сільськогосподарських культур комбайнами марки "MASSEY FERGUSON - 38" в кількості 2 шт., в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.3.1. Договору вартість послуг за 1 га зібраного врожаю складає 400,00 грн. (чотириста грн. 00 коп.) та фіксується в актах наданих послугах. Орієнтовано загальна вартість договору складає 100 000,00 (сто тисяч грн. 00 коп.).

Пунктом 3.3. Договору визначено, що Замовник зобов'язаний перерахувати суму зазначену в акті виконаних робіт протягом - 20 днів з моменту підписання такого акту, на розрахунковий рахунок Виконавця.

Зі змісту п.6.1. Договору вбачається, що Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 року, а при невиконанні сторонами умов даного Договору до повного виконання своїх зобов'язань.

На виконання умов вищенаведеного договору, позивачем відповідачу було надано послуги зі збирання сільськогосподарських культур на загальну суму 131 600,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі №1/07-25 від 25.07.2014р., який підписано уповноваженим представника відповідача та позивачем, а також скріплено їх печатками.

Проте відповідачем вартість отриманих від позивача послуг залишена без оплати, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 131 600,00 грн.

Під час розгляду справи, 03.08.2016р. відповідач сплатив позивачу 19 000,00 грн. заборгованості, що підтверджується відповідною банківською випискою, внаслідок чого несплаченою заборгованість залишилась в розмірі 112 600,00 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань за вищенаведеним договором в частині здійснення оплати отриманих послуг і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві та не спростованого відповідачем, останнім договірні зобов'язання в частині проведення оплати вартості отриманих послуг виконані не в повному обсязі, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, як зазначає позивач в сумі 131 600,00 грн., проте матеріалами справи встановлено, що заборгованість відповідача за договором про надання послуг №Г-62 складає 112 600,00 грн. у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу, встановлена судом в розмірі 112 600,00 грн.

Крім того, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 8 404,37 - 3% річних та 87 908,80 грн. - інфляційних.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних, суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за отримані послуги.

Перевіривши розрахунок позивача трьох відсотків річних судом встановлено, що здійснений неналежним чином, у зв'язку з чим судом було самостійно розраховано 3% річних наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період прострочкиКількість днів прострочкиРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
131600.0014.08.2014 - 02.08.20167203 %7787.84
112600.0003.08.2016 - 28.09.2016573 %527.52

Отже загальна сума 3% річних за самостійним розрахунком суду складає 8 315,36 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних в сумі 8 315,36 грн. В іншій частині заявлених до стягнення 3% річних в сумі 89,02 грн. суд відмовляє.

Щодо позовної вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне:

Системний аналіз законодавства України свідчить, що обов'язок боржника відшкодувати кредитору причинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст.625 Цивільного кодексу України.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р. №265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14).

Перевіривши розрахунок позивача інфляційних судом встановлено, що здійснений неналежним чином, у зв'язку з чим судом було самостійно розраховано інфляційні наступним чином:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
14.08.2014 - 02.08..001.67588830.18220430.18
03.08.2016 - 28.09..000.997-337.80112262.20

Таким чином, за самостійним розрахунком суду з врахуванням дефляційних процесів інфляційні позивача складають 88 492,38 грн., але з врахуванням того, що інфляційні позивачем заявлено в меншому розмірі в сумі 87 908,80 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні в сумі 87 908,80 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню частковому задоволенню, зв'язку з чим стягненню з державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" підлягає заборгованість в сумі 112 600,00 грн., 3% річних в сумі 8 315,36 грн. та інфляційні в сумі 87 908,80 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до приписів ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 265,11 грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№111)" (66850, Одеська обл., Ширяївський район, с. Армашівка, код ЄДРЮОФОПГФ 08680612) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість в сумі 112 600 (сто дванадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп., 3% річних в сумі 8 315 (вісім тисяч триста п'ятнадцять) грн. 36 коп., інфляційні в суму 87 908 (вісімдесят сім тисяч дев'ятсот вісім) грн. 80 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 6 265 (шість тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 11 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2016 р.

Суддя О.В. Цісельський