ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року Справа № 904/5733/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Антонік С.Г.

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

Представники сторін:

позивача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином в судовому засіданні 29.09.2016р.;

відповідача ОСОБА_1, дов. № 10 від 19.09.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року по справі № 904/5733/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», м.Кривий Ріг

про стягнення 3 820 419,16 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016р. по справі № 904/5733/16 (суддя Манько Г.В.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», м.Кривий Ріг про стягнення 3 820 419,16 грн. позов було задоволено частково, стягнено з відповідача на користь позивача 844 004,33 грн. пені, 2 045 464,81 грн. інфляційних втрат, 86 945,70 грн. 3% річних, 57 306,29 грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено (а.с.67-69).

Рішення господарського суду мотивовано в частині задоволення позову фактом порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу, в частині відмови в задоволенні позовних вимог зменшенням за ініціативою суду розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, на 50%; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст.193, 233 Господарського кодексу України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку позивач по справі Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права при його прийнятті, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом не застосовано до спірних відносин ст.ст.224, 226 Господарського кодексу України, оскільки позивачем здійснений розрахунок штрафних санкцій за договором, який був підписаний відповідачем та з наслідками невиконання зобов`язань договору відповідач був обізнаний;

- крім того, господарським судом необґрунтовано застосовано до спірних відносин ст..83 ГПК України щодо зменшення розміру пені, оскільки, на думку скаржника, судом не досліджувалось значне перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, не досліджувався факт винятковості даного випадку, виходячи з інтересів обох сторін та, на думку скаржника, сума нарахованих штрафних санкцій у розмірі 1 688 008,65 грн. є значно меншою в порівнянні зі збитками кредитора, а саме, сумою інфляційних втрат у розмірі 2 045 464,81 грн., які нараховані на таку заборгованість;

- також господарським судом були порушені норми процесуального права, зокрема ст.ст.4-2, 43, 84 ГПК України, оскільки судом не враховані доводи та докази позивача та не зазначені мотиви такого неврахування;

- також скаржник зазначає, що господарським судом до спірних відносин було безпідставно застосовано ст.233 Господарського кодексу України, оскільки не було об`єктивно з`ясовано трьох складових, передбачених цією нормою, а саме, не взято до уваги майновий стан позивача, не досліджено чи були заподіяні йому збитки та не оцінений їх розмір; проте, як зазначає скаржник, в матеріалах справи наявний звіт про фінансові результати за 2015 рік, відповідно до якого збитки компанії позивача за невиконання такими контрагентами, як відповідач, складають 4 млрд. гривень.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.09.2016р. апеляційну скаргу відповідача було прийнято до розгляду колегією суддів у складі: ОСОБА_2 (головуючий, доповідач), ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.74).

Ухвалою від 29.09.2016р. розгляд справи був відкладений в зв`язку з неявкою відповідача на 11.10.2016р. вищезазначеною колегією суддів (а.с.96).

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.10.2016 року № 1426/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи в звязку з відпусткою судді Дмитренко Г.К.

Для розгляду справи, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2016р., обрано колегію суддів у складі: ОСОБА_2 (головуючий, доповідач), ОСОБА_3, ОСОБА_5 та згідно з ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.10.2016р. апеляційну скаргу позивача прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів (а.с.102).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що господарським судом правомірно застосовано до спірних відносин ст.233 Господарського кодексу України, ст.83 ГПК України, надано належну оцінку доказам у справі; вірно встановлено, що за договором газ придбавався для виготовлення теплової енергії для бюджетних організацій, дебіторська заборгованість яких перед відповідачем становить понад 374 млн. грн.

Крім того, 11.10.2016р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду відповідачем подано клопотання про залучення документів до справи, а саме статуту підприємства, інформації щодо дебіторської заборгованості перед підприємством відповідача, інформацію про знаходження на виконанні у відділах ДВС рішень по фізичним та юридичним особам. Зазначені додаткові докази приймаються апеляційним господарським судом без обмежень, встановлених ст.101 ГПК України, оскільки незалучення їх до справи призведе до неповноти дослідження всіх матеріалів, обставин справи, що є в подальшому підставою для скасування або зміни постановленого судового акту суду апеляційної інстанції судом касаційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2014р. між ПАТ «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» м.Київ («продавець» за договором, позивач по справі, скаржник) та Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» м.Кривий Ріг («покупець» за договором, відповідач по справі) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 1215/15-БО-5/ПТ, відповідно до предмету якого «продавець» зобовязався передати у власність «покупця» у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а «покупець» зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору; як зазначено в договорі, газ, що продається за цим договором, використовується «покупцем» виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.п.1.1-1.2 р.1 договору (а.с.14-19)).

Пунктом 2.1 розділу 2 договору сторони погодили, що «продавець» передає «покупцеві» з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 4030 тисяч куб. м., в тому числі по місяцях кварталів: у січні 630 тис.м3, у лютому 600 тис.м3, у березні 500 тис.м3, у квітні 300 тис.м3, у травні - 150 тис.м3, у червні - 120 тис.м3, у липні - 100 тис.м3, у серпні - 110 тис.м3, у вересні - 120 тис.м3, у жовтні 350 тис.м3, у листопаді 450 тис.м3, у грудні 600 тис.м3.

Пунктами 3.1, 3.3, 3.4 розділу 3 договору сторони узгодили, що «продавець» передає «покупцю» газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі «покупця»; право власності на газ переходить від «продавця» до «покупця» в пунктах приймання-передачі; після переходу права власності на газ «покупець» несе всі ризики і приймає всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, переданого «продавцем» «покупцеві» у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; обсяг використання газу «покупцем» у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу «покупця». Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, «покупець» зобов`язується надати «продавцеві» підписані та скріплені печатками «покупця» та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; «продавець» не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути «покупцеві» та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту; акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктами 5.1, 5.2 розділу 5 договору сторони визначили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом; ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%; крім того тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 325,60 грн., крім того, ПДВ (20%) 65,12 грн., всього з ПДВ 390,72 грн.; до сплати за 1000 куб.м. природного газу 6 343,60 грн., крім того ПДВ 20% - 1268,72 грн., всього з ПДВ 7612,32 грн.

Пунктами 6.1, 6.2 розділу 6 договору сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється «покупцем» виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу; при невиконанні «покупцем» вимог, передбачених у п.6.1 цього договору, «продавець» має право обмежити передачу газу «покупцеві» або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Пунктами 7.1, 7.2 розділу 7 договору сторонами передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором; у разі невиконання «покупцем» умов п.6.1 цього договору «продавець» має право не здійснювати поставку газу «покупцю» або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів за умови їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання «покупцем» п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити «продавцю», крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 р.9 договору сторони визначили 5-річний строк, в межах якого вони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав, в тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань.

Розділом 11 сторони узгодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

24.02.2015р., 16.03.2015р., 15.04.2015р., 22.05.2015р., 30.06.2015р., 21.10.2015р., 22.10.2015р., 02.11.2015р. сторонами були підписані додаткові угоди №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 (відповідно), за якими неодноразово змінювалась ціна природного газу (п.5.2 договору), умови щодо підписанні актів приймання-передачі (п.3.4 договору), банківські реквізити «продавця» (п.12 договору) (а.с.20-27).

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких інших змін в встановленому законом порядку до договору № 1215/15-БО-5/ПТ від 15.12.2014р. відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

На виконання умов договору № 1215/15-БО-5/ПТ позивачем була здійснена поставка природного газу в кількості 2458,636 тис. куб.м. на загальну суму 20 637 785,35 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з 31.01.2015р. по 31.12.2015р. (а.с.28-31), визнається відповідачем, не спростовується жодним доказом.

Відповідач за поставлений природний газ розраховувався в повному обсязі, що підтверджується випискою позивача по операціями за цим договором, довідкою бухгалтерії позивача (а.с.36-38), визнається представником відповідача в судовому засіданні, не спростовано жодним доказом в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК України при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Але, оскільки відповідач здійснював розрахунки за природний газ несвоєчасно до 17.05.2016р., позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 1 688 008,65 грн. пені, 2 045 464,81 грн. інфляційних збитків та 86 945,70 грн. 3% річних, всього на загальну суму 3 820 419,16 грн. (а.с.3-5).

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 т.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи несвоєчасну сплату отриманого природного газу та відповідно порушення п.6.1 договору, господарським судом правомірно задоволено позов та стягнено з відповідача 3 % річних за період з 15.02.2015р. по 01.07.2015р. та задоволено їх в сумі 86 945,70 грн. та інфляційних нарахувань, які задоволені в сумі 2 045 464,81 грн. за період з лютого 2015 року по липень 2015 року.

В зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобовязання, відповідно до п.7.2 р.7 договору, позивачем було нараховано пеню за період з 15.02.2015р. по 30.06.2015р. в сумі 1 688 008,65 грн. Господарським судом вищезазначений розмір пені був обґрунтовано зменшений на 50% за власною ініціативою, з присудженням до стягнення з відповідача на користь позивача 844 004,33 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Оскільки відповідно до Статуту відповідача власником майна є територіальна громада міста ОСОБА_6 в особі Криворізької міської ради та відповідно до п.1.2 договору № 1215/15-БО-5/ПТ, укладеного між сторонами 15.12.2014р., придбаний газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, відповідачем надані докази наявності значної заборгованості споживачів перед підприємством відповідача, докази ведення підприємством постійної претензійно-позовної роботи, враховуючи вищезазначені норми права, право господарського суду на зменшення розміру неустойки, передбачене ст.83 ГПК України, господарським судом обґрунтовано зменшено з власної ініціативи розмір пені на 50% з присудженням до стягнення 844 004,33 грн. При цьому судами обох інстанцій береться до уваги безпосередньо предмет договору № 1215/15-БО-5/ПТ та те, що постачання природного газу здійснювалось для створення теплової енергії бюджетним установам та організаціям, сплату відповідачем поставленого за договором природного газу в повному обсязі, приймаються доводи відповідача про те, що основною категорією споживачів є населення, яке має значну заборгованість перед підприємством, та те, що позивачу компенсовано втрати від знецінення невчасно сплачених коштів стягненням інфляційних втрат в сумі 2 045 464,81 грн. та 3% річних в сумі 86 945,70 грн. (а.с.103-120). Копія статуту, роздруківка заборгованості та інші докази, підтверджуючи зазначені обставини долучені до справи (а.с.103-120).

Щодо доводів позивача про безпідставне застосування ст.233 Господарського кодексу України до спірних відносин, то вони не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки спростовані матеріалами справи, судом досліджена: ступінь виконання зобов`язань відповідачем повністю оплачений поставлений природний газ; майновий стан сторін а саме те, що відповідач є комунальним підприємством із значною дебіторською заборгованістю; не лише майнові, а інші інтереси сторін в даному випадку відповідач має стратегічне значення для регіону, метою діяльності підприємства відповідача є безперебійне постачання споживачам теплової енергії. Крім того, відповідач законодавчо позбавлений можливості здійснювати нарахування штрафних санкцій (пені) населенню за несвоєчасні розрахунки за отриману теплову енергію, що ставить його в нерівні становище з позивачем, в зв`язку з цим не беруться до уваги доводи позивача про застосування до спірних відносин ст.ст.224, 226 Господарського кодексу України.

Також колегія суддів зазначає, що позивачем помилково здійснено ототожнення збитків, понесених кредитором, з нарахованими інфляційними втратами та здійснено порівняння цих сум (1 688 008,65 грн. та 2 045 464,81 грн.).

Щодо доводів позивача про порушення господарським судом норм процесуального права, то вони не приймаються в силу ч.2 ст.104 ГПК України, оскільки не спростовують правову оцінку надану матеріалам, обставинам справи, що не призвело до прийняття неправильного рішення.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 18.08.2016р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2016 року у справі № 904/5733/16 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ залишити без задоволення.

Матеріали справи повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.10.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя С.Г. Антонік