Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "06" жовтня 2016 р. Справа № 906/691/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від первісного позивача: Невисевич М.В.- дов. б/н від 07.06.2016р.

від первісного відповідача: ОСОБА_2- дов. № 603 від 15.06.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 78000,00 грн.

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

про визнання договору оренди недійсним.

Первісним позивачем подано позов про стягнення з відповідача 78000,00 грн., з яких 6000,00 грн. заборгованість з орендної плати, 72000,00 грн. неустойка.

Ухвалою господарського суду від 15.07.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 17.08.2016р.

17.08.2016р. відповідачем подана зустрічна позовна заява про визнання недійним договору оренди №15 від 31.12.2014р., укладеного між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та ФОП ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду від 17.08.2016р., зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 05.09.2016р. прийнято до розгляду заяву первісного позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача за первісним позовом 102000,00грн. заборгованості, з яких: 6000,00грн. заборгованість з орендної плати та 96000,00грн. неустойка. Розгляд справи відкладено на 27.09.2016р.

В судовому засіданні від 27.09.2016р. в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 04.10.2016р.

04.10.2016р. первісним позивачем подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з первісного відповідача 114000,00грн. заборгованості, з яких: 6000,00грн.- заборгованість з орендної плати, 108000,00грн. - неустойка.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до висновку, що вищевказані процесуальні дії позивача не суперечать чинному законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, у зв'язку з чим прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

За таких обставин позов розглядається в межах збільшених позовних вимог.

В судовому засіданні від 04.10.2016 р. оголошувалась перерва до 14:30 год. 06.10.2016 р.

Представник первісного позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог.

Проти зустрічного позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву та письмових поясненнях (а.с. 54,99).

Представник відповідача за первісним позовом заперечив проти первісного позову в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві та письмових поясненнях (а.с. 68-71,124-126).

Вимоги за зустрічним позовом підтримала у повному обсязі з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві (а.с. 43-46).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

31.12.2014р.між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець, первісний позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар, первісний відповідач) укладено договір оренди № 15 (а.с. 14-15).

За умовами п.1.1.договору, предметом договору є приміщення перукарні загальною площею 44 кв.м, місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку.

Відповідно до п. 1.2 договору, об'єкт оренди належить Орендодавцеві на праві власності.

Пунктом 1.3 визначено, що об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування Орендарю для провадження торговельної діяльності.

Приписами п. 2.1 договору визначено, що орендодавець передає орендарю об'єкт оренди за актом приймання-передачі, що є невід'ємною частиною даного договору, в якому сторони зазначають стан об'єкта оренди на момент передачі. Складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця.

Відповідно до п. 4.1.1 позивач взяв на себе зобов'язання передати у тимчасове користування відповідачу об'єкт оренди на умовах і строк, передбачені цим Договором.

На виконання умов договору, між сторонами підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно, а саме приміщення перукарні загальною площею 44 кв.м., що є предметом оренди та розташоване на ринку з продажу продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15а).

Згідно п. 3.1 договору сторони погодили, що орендна плата складає 6000,00грн. на місяць та вноситься Орендарем на розрахунковий рахунок або в касу Орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Орендна плата підлягає сплаті незалежно від результатів господарської діяльності Орендаря та фактичного використання ним об'єкта оренди (п. 3.2 договору).

Як вказує первісний позивач, орендар не виконав свої договірні зобов'язання щодо сплати орендної плати за грудень 2015 року, внаслідок чого у останнього станом на день звернення до суду існує заборгованість з орендної плати в сумі 6000,00грн.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що договір діє з 01.05.2015р. до 31.12.2015 року включно.

За умовами п. 6.3 договору, якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів. За умови відсутності в орендодавця заперечень договір може бути пролонгований на такий же термін. В іншому випадку Договір припиняє дію відповідно до п. 6.1.

Первісний відповідач не скористався своїм правом, передбаченим п. 6.3 договору оренди не подав увстановлениййдоговоромм термін заяви про укладення договору на новий строк.

В свою чергу первісний позивач своїм листом № 15 від 29.12.2015р. повідомив орендаря, що договір оренди № 15 від 31.12.2014р. закінчив свою дію 31.12.2015р., вказав, що за орендарем рахується заборгованість з орендної плати в сумі 6000,00грн., наголосив, що в разі припинення договору оренди орендар зобов'язаний негайно повернути ПР "Кооперативний ринок" об'єкт оренди. За несвоєчасне повернення об'єкту оренди у відповідності до ч.2 ст. 785 ЦК України вимагав сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення - 12000,00 грн. за січень 2016 року. Вказане повідомлення направлено первісному відповідачу 30.01.2016р.(а.с. 16).

Незважаючи на письмову вимогу орендодавця, об'єкт оренди орендар не повернув та заборгованість з орендної плати за грудень 2015 року не сплатив.

Первісний позивач, вважаючи договір оренди розірваним з 31.12.2015р. та враховуючи, що відповідач не сплатив орендної плати за грудень 2015 року в сумі 6000,00грн. та не повернув предмет оренди, звернувся до суду з вимогою про стягнення 6000,00грн. заборгованості з орендної плати та 108000,00грн. неустойки в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за період з січня 2016 року по вересень 2016 року.

Первісний відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, заявив зустрічний позов про визнання недійсним договору оренди № 15 від 31.12.2014р., укладеного між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець, первісний позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (а.с. 43-46).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом вказує, що відповідно до п.1 ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Зазначає, що Коростишівська районна спілка споживчих товариств 31 грудня 2003 року, за інвентарними описами (№1 - основні засоби, №2 - інженерні комунікації, №3 - торгівельні майданчики) передала в статутний фонд ПР "Кооперативний ринок" майно, згідно з переліками, яке розташоване по АДРЕСА_1.

Вказує, що відповідно до п. 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002р. ( в редакції, чинній на момент приймання-передачі майна) в разі внесення об'єктів нерухомого майна до статутного фонду підприємства його засновником виникає право власності на майно, що реєструється у встановленому порядку.

Однак, на думку первісного відповідача, в результаті передання майна до статутного капіталу, право власності у ПР "Кооперативний ринок" на зазначене майно не виникло, оскільки останнім таке право не зареєстровано.

Відтак, оскільки право власності на приміщення перукарні за первісним позивачем не зареєстровано, останній не має права володіти, користуватись та розпоряджатись таким майном.

Водночас звертає увагу на те, що первісний позивач обґрунтовуючи своє право на об'єкт оренди, посилається на акт технічної комісії про прийняття об'єкта в експлуатацію після реконструкції від 15.08.2003р. та інвентаризаційний опис № 1 від 31.12.2003р., які не являються правовстановлювальними документами та не можуть підтверджувати право власності на об'єкт оренди.

Вважає, що акт тимчасової комісії про прийняття об'єкта в експлуатацію після реконструкції від 15.08.2003р. свідчить про самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу та належно затвердженого проекту.

Звертає увагу, що в акті тимчасової комісії зазначається про те, що приміщення перукарні площею 44 м.кв. розміщене в основному приміщення загальною площею 142,4 м.кв., розміщене в АДРЕСА_1 згідно інвентарної справи № 5481. Проте, в переліку об'єктів, які відповідно до інвентаризаційного опису №1 від 31.12.2003р., передавалися райспоживспілкою ПР "Кооперативний ринок" відсутнє основне приміщення загальною площею 142,4 м2, чи будь-яке інше приміщення такою площею.

За таких обставин вважає, що договір оренди, укладений між сторонами суперечить вимогами ч.1 ст. 761 ЦК України, оскільки первісний позивач не є власником об'єкту оренди, відтак не має будь-яких прав щодо вказаного об'єкту.

З огляду на викладені обставини договір оренди вважає недійсним з моменту вчинення, що вказує на відсутність підстав для стягнення орендної плати та неустойки.

Обгрунтовуючи підстави неповернення об'єкта оренди ПР "Кооперативний ринок", ФОП ОСОБА_3 вказала, що директор ПР "Коростишівський ринок" переконував її в тому, що приміщення перукарні входить до складу майнового комплексу ринку, право на яке підтверджується свідоцтвом про право власності від 30.05.2013 р.

Однак рішенням Коростишівського районного суду у цивільній справі № 280/974/15-ц від 20.10.2015 р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24.12.2015 р., було визнано недійсним свідоцтво про право власності від 30.05.2013 р., видане Коростишівській районній спілці споживчих товариств на майновий комплекс загальною площею 1730,1 кв м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

На день розгляду даної справи правомірність отримання та законність правовстановлюючих документів встановлюється судом, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.07.2016 р. рішення Коростишівського районного суду від 20.10.2015 р. та ухвала апеляційного суду Житомирської області скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач за зустрічним позовом, заперечуючи проти вимог зустрічного позову, вказує, що право власності за позивачем на об'єкт оренди в тому числі, не може бути оформлено, оскільки відповідно до статуту відповідача все майно належить Коростишівській райспоживспілці.

Пояснив, що в переліку об'єктів, зазначених в інвентаризаційному описі №1, вказано площу та назви приміщень згідно бухгалтерського обліку підприємства, які можуть змінюватись за назвою та призначенням за рішенням дирекції ПР "Кооперативний ринок", що і було зроблено в 2003 році при переобладнанні основного приміщення.

Вказав, що приміщення перукарні, передане відповідачу за первісним позовом в оренду площею 44 м.кв. обліковується на балансі ПР "Кооперативний ринок" згідно інвентаризаційної справи № 56133/5481 від 28.07.20110р. та акту технічної комісії про прийняття об'єкту в експлуатацію після реконструкції від 15.08.2003р.

Вважає вимоги за зустрічним позовом такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є безпідставними, тому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 с. 627 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди № 15 від 31.12.2014р.

Відповідно до п. 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Відповідно до ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом у п. 3.1. договору сторонами було узгоджено розмір орендної плати, яка складає 6000,00грн. на місяць, і яка повинна була вноситись орендарем до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Сплата наймачем орендної плати у встановлений строк є обов'язком, який випливає з положень ст.759, 762 ЦК України та умов договору.

Так, матеріали справи містять докази того, що первісний відповідач належно виконував свій обов'язок щодо сплати орендної плати протягом січня-листопада 2015 року (а.с. 21-31).

Порушенням зобов'язання згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що первісний відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з первісним позивачем в установлені договорами строки за оренду майна в грудні 2015 року в сумі 6000,00грн.

Станом на день вирішення спору в суді в матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості перед первісним позивачем з орендної плати в сумі 6000,00грн.

За таких обставин суд вважає вимогу позивача про стягнення з первісного відповідача 6000,00грн. заборгованості обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За приписами ч.1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 6.1 договору сторонами визначено, що договір діє з 01.05.2015р. по 31.12.2015р.

Водночас у п. 6.3 договору передбачено, якщо орендар має намір укласти договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього договору подати орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів .

Матеріали справи не містять доказів того, що первісний відповідач надсилав орендодавцю заяву про укладення договору на новий строк.

Статтею 764 ЦК України встановлено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як підтверджено матеріалами справи, первісний позивач своїм листом від 29.01.2016р. повідомив орендаря про те, термін дії договору оренди № 15 від 31.12.2014р. закінчився 31.12.2015р. та у зв'язку з цим вимагав у орендаря повернення об'єкту оренди (а.с. 16).

За таких обставин, враховуючи, що орендодавець в порядку, визначеному ст. 764 ЦК України заперечив проти поновлення дії договору оренди на новий термін, договір оренди , укладений між сторонами припинив свою дію 31.12.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма узгоджена сторонами у п. 4.3.8 Договору, відповідно до якого, у разі припинення або розірвання договору, орендар зобов'язаний у 7-ми денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкта оренди з вини орендаря.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У свою чергу, закінчення строку дії договору за загальним правилом припиняє права і обов'язки його сторін, але не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов договору.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. (ч.2 ст.785 ЦК України).

Оскільки відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення орендованого майна, навіть не зважаючи на письмову вимогу, первісний позивач скористався своїм правом та нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, а саме за період з січня 2016 року по вересень 2016 року, яка складає 108000,000 грн.

Враховуючи, що матеріали справи не місять доказів повернення позивачу об'єкту оренди, суд вважає заявлену позивачем вимогу про стягнення неустойки правомірною, обґрунтованою, такою, що відповідає нормам чинного законодавства, тому задовольняє в повному обсязі.

Щодо вимог за зустрічним позовом про визнання недійсним договору оренди № 15 від 31.12.2014р., укладеного між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та ФОП ОСОБА_3, то суд зазначає наступне.

Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Нормами статті 16 ЦК України передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, у такий спосіб, як визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як уже зазначалось судом, позивач за зустрічним позовом недійсність договору оренди пов'язує із тим, що у первісного позивача відсутнє право власності на майно, яке передано позивачу за зустрічним позовом в оренду.

Згідно з ч. 1 ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до п.1.1 Статуту, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна.

Відповідно до пп. 2.3.2 та 2.3.3. п. 2.3 Статуту, одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організація, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги та надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

Пунктом 3.1 Статуту визначено, що майно підприємства складається, зокрема, з основних засобів, переданих власником підприємства - райспоживспілкою - як внесок до статутного капіталу.

Пунктом 4.3 статуту Підприємства визначено, що підприємство користується майном, переданим райспоживспілкою як внесок до статутного фонду і має право здавати в оренду, надавати за плату в тимчасове користування будівлі, споруди, обладнання.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства та норм Статуту ПР "Кооперативний ринок", останній наділений майновим правом щодо передачі в оренду майна, переданого райспоживспілкою до статутного фонду ПР "Кооперативний ринок".

Таким чином, укладаючи договір оренди № 15 від 31.12.2014 р. первісний позивач діяв, як особа, якій належать майнові права на приміщення.

Поняття майнового права визначено статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Відповідно до нього майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності , а також інші специфічні права та права вимоги.

Щодо приміщення та його площі, яке було надано ФОП ОСОБА_3 в оренду, судом приймаються до уваги пояснення позивача, згідно яких орендоване приміщення (перукарня) знаходиться в основному приміщенні загальною площею 118 м.кв., в інвентарній справі № 5481 значиться під літерою "В".

Згідно інвентаризаційних справ № 5481, № 5577/5484, які виготовлені в 1999 та 2010 рр. (а.с. 55-57; 100-109) до складу основного приміщенні входить примішення, яке складається з торгового залу площею 37,6 м кв та кладовки площею 5,6 м кв, які на даний час використовуються як перукарня.

При цьому відповідачем за первісним позовом не оспорюється факт, що орендоване приміщення, яке прийнято нею за актом приймання-передачі в результаті укладення договору оренди, знаходиться в основному приміщенні. З акта приймання-передачі, а також з подальших дій первісного відповідача, не вбачається, що останній оспорював факт прийняття в оренду приміщення площею 44 м кв та його місцезнаходження.

Разом з тим, суд зауважує, що договір оренди (найму) є різновидом договору з надання послуг. Послуги, отримання яких було метою укладення спірного договору, орендарю надані. Орендар користувався приміщенням перукарні та сплачував орендні платежі, що підтверджується матеріалами справи.

Порушенням прав і охоронюваних законом інтересів при оспорені правочину є неможливість одержання особою того, на що вона розраховувала при укладенні договору, або його виконання призведе (призводить) до звуження належного їй блага

Разом з тим суд звертає увагу, що оспорювати права власності на об'єкт договору оренди може лише особа, яка наділена такими повноваженнями. В даному випадку ФОП ОСОБА_3 не є власником даного приміщення та не заявляє про будь-які права на вказаний об'єкт, а лише ставить під сумнів право первісного позивача на передання в оренду приміщення перукарні.

При цьому, порушенням прав і охоронюваних законом інтересів при оспоренні правочину є неможливість одержання особою того, на що вона розраховувала при укладенні договору, або його виконання призведе (призводить) до звуження належного їй блага.

Такого порушення первісним відповідачем належними та допустимими доказами в ході вирішення спору не доведено.

Крім того суд зазначає, що частиною 3 статті 207 ГК України передбачено, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Оскільки фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, такий договір визнається судом недійсним і припиняється лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Позовні вимоги позивача за зустрічним позовом зводяться до визнання недійсним договору оренди від 31.12.2014р., який, як вже встановлено судом, припинив свою дію 31.12.2015р. (тобто до моменту звернення з даною вимогою до суду).

Відтак, вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним договору після припинення його дії є безпідставними.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

В частині зустрічного позову суд відмовляє за безпідставністю вимог.

В порядку ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у спорі за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом, у спорі за зустрічним позовом - на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, і.п.н НОМЕР_1)

на користь Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (АДРЕСА_1, )

- 6000,00грн. заборгованості;

- 108000,00грн. неустойки;

- 1710,00 грн. судового збору.

3. В задоволені зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.10.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- первісному відповідачу (рек. з повід.)(згідно заяви)