ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.10.2016р. Справа № 905/2488/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Паюновій Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державне підприємство «Київський експертно-технічний центр Держпраці», м. Київ

до відповідача: Приватне акціонерне товариство «Інститут Донбасреконструкція», м. Донецьк

про стягнення 32 761 грн. 92 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю №0-17/16 від 15.08.2016р.

від відповідача: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 11.10.2016р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство «Київський експертно-технічний центр Держпраці», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Інститут Донбасреконструкція», м. Донецьк, про стягнення заборгованості за договором підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. у розмірі авансового платежу 32 761 грн. 92 коп.

Ухвалою суду від 26.08.2016р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 12.09.2016р. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. щодо виконання робіт.

Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612 ч.1 ст.626, Цивільного кодексу України, ст. 1, 15, 54-57, 64, 82 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 12.09.2016р., 04.10.2016р. та 11.10.2016р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на укладання з відповідачем договору підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. та невиконання останнім своїх зобовязань щодо виконання робіт. 11.10.2016р. у судовому засіданні представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що Договором підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. не передбачено процедуру передачі документації між сторонами, що унеможливлює письмове підтвердження передачі відповідачу документації, передбаченої п.1.5 зазначеного Договору.

Відповідач про судові засідання 12.09.2016р., 04.10.2016р. та 11.10.2016р. був повідомлений належним чином, про що свідчать штампи поштових відправлень, повідомлення про вручення рекомендованих листів з відміткою про їх отримання 31.08.2016р., 21.09.2016р. та розміщені 26.08.2016р., 15.09.2016р. та 05.10.2016р. на сторінці господарського суду Донецької області (у розділі Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції) офіційного веб-порталу Судова влада в Україні в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/) повідомлення про розгляд справи, однак у засідання суду представника не направив, про причини неявки суд не повідомив. 30.09.2016р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н б/д, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач в порушення п.1.5 договору підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. не надав відповідачу необхідні документи для виконання робіт, що й стало причиною невиконання відповідачем свого зобовязання за Договором підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. Також, у відзиві відповідач зазначає, що жодна норма права не зумовлює зобовязання сторони договору підряду, за чинними договірними правовідносинами, повернути суму авансу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством «Київський експертно-технічний центр Держгіпромнагляду України» (далі замовник) та Приватним акціонерним товариством «Інститут Донбасреконструкція (далі підрядник) був укладений договір підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р., за умовами якого замовник доручає, а підрядник бере на себе зобовязання в межах ціни Договору, розрахованої на підставі ДСТУ БД.1.1-7:2013, на свій ризик власними та залученими силами, якісно і у встановлений строк виконати проектні роботи по обєкту: Робочий проект «Будівництво зовнішніх інженерних мереж бази відпочинку «Нептун» Донецької області, Першотравневого р-ну, смт Ялта, вул. Нахімова, 1-А» (далі роботи) відповідно до кошторису на проектні роботи, а Замовник зобовязується прийняти виконані підрядником роботи та оплатити їх у повному обсязі.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.04.2015р. №347 «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ до сфери управління Державної служби з питань праці» Державне підприємство «Київський експертно-технічний центр Держгіпромнагляду України» передано до сфери управління Державній службі України з питань праці, наказ Державної служби України з питань праці (Держпраці) від 27.04.2015р. №3 «Про затвердження переліку цілісних майнових комплексів державних підприємств та установ, що належать до сфери управління Держпраці». Наказом Державної служби України з питань праці (Держпраці) від 27.04.2015р. №4 «Про внесення змін у найменування державних підприємств та установ» найменування Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держгіпромнагляду України» замінено на Державне підприємство «Київський експертно-технічний цент Держпраці».

Відповідно до п.2.1. договору, вартість робіт з розробки проектної документації становить: 54 603 грн. 19 коп., ПДВ 10 920 грн. 94 коп., загальна сума (вартість) становить 65 523 грн. 83 коп. відповідно до кошторису на проектні роботи та протоколу погодження договірної ціни.

Відповідно до п.2.2. договору, замовник протягом 10 банківських днів після підписання Договору та на підставі наданого Підрядником рахунку здійснює авансування робіт по Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника.

Відповідно до п.2.2.1. розмір авансу по Договору складає: 27 301 грн. 60 коп., ПДВ 5 460 грн. 32 коп., загальна сума авансу становить 32 761 грн. 92 коп.

Відповідно до п.2.3. Договору остаточну суму вартості роботи Замовник оплачує в строк не пізніше 10 (десяти) банківських днів після підписання акту здачі-приймання робіт.

Згідно з п. 6.1., договір набирає чинність з дати його підписання, яка вказана в преамбулі, та діє до повного виконання Сторонами зобовязання по цьому Договору. Крім того, в даному пункті зазначено початок робіт 10.06.2014р., закінчення робіт 10.09.2014р.

Факт виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором підтверджується платіжним дорученням №674 від 11.06.2014р. з призначенням платежу: оплата за РП «Буд.зов.інжен.мереж б.в. Нептун» зг.рах.№38 від 27.05.14р. за дог.№02пр/14 від 10.06.14р. (власні кошти) ПДВ 5 460 грн. 32 коп.» на суму 32 761 грн. 92 коп.

В свою чергу, як зазначає позивач, відповідач роботи за договором підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. не розпочав.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Проаналізувавши укладений між сторонами договір підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р., суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором підряду на проведення проектних робіт, отже, правовідносини сторін підпадають під регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення Цивільного Кодексу України, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ЦК України (параграф 1 глави 61 розділу III) про підряд не передбачено право замовника вимагати повернення авансового платежу, що фактично є попередньою оплатою, у разі невиконання підрядником робіт.

Відповідно до ч.2 ст.852 ЦК України, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Правовими наслідками розірвання договору, відповідно до ст. 653 ЦК України, є припинення зобов'язань між сторонами. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору, відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України

Згідно до вимог частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми частини четвертої статті 849 ЦК України дають право замовнику у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Враховуючи, що форма такої відмови від договору законом не передбачена, замовник може здійснити своє право будь-яким шляхом, у тому числі звернувшись до підрядника з вимогою про повернення сплаченої суми передплати.

З наявних в матеріалах справи документів, судом не вбачається, що станом на момент звернення до господарського суду Донецької області з вимогою про стягнення заборгованості за договором підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. у розмірі авансового платежу 32 761 грн. 92 коп., даний договір є розірваний та зобовязання сторін на виконання договору є припиненими.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст. 38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначені наступні способи захисту цивільних прав та інтересів:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу і, зокрема, визначати відповідача за своїми вимогами тощо.

Позивачами і відповідачами в судовому процесі у господарських судах можуть бути підприємства та організації, зазначені в статті 1 ГПК України, у тому числі підприємства, установи, організації, інші юридичні особи.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно із ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, за винятком спорів, зазначених в абзацах другому - шостому пункту 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Отже, розглядаючи даний спір господарський суд дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права, як стягнення заборгованості в розмірі авансового платежу, що фактично є попередньою оплатою.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача попередньої оплати за договором підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. у сумі 32 761 грн. 92 коп., не відповідають способам захисту цивільних прав, передбачених ст.16 Цивільного кодексу України.

Окрім того, предметом спору у даній справи, виходячи з позиції позивача, що викладена у позовній заяві, є матеріально-правова вимога Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці» до Приватного акціонерного товариства «Інститут Донбасреконструкція» про стягнення грошових коштів, одержаних відповідачем у якості виконання позивачем його зобовязань за договором в якості заборгованості.

Тоді як, відповідно до змісту Договору, будь-яких зобовязань з оплати робіт відповідач на себе за умовами договору не брав, він мав виключно зобовязання з виконання робіт.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. у розмірі авансового платежу 32 761 грн. 92 коп. не обґрунтованими та не доведеними матеріалами справи, отже, такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що витрати зі сплати судового збору за вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст. 16, ч. 1 ст. 651, ч.ч. 4, 5 ст. 653, 849, ч. 2 ст. 852, 887 Цивільного кодексу України; ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 42-47, 12, 28, 33, 34, 38, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Київський експертно-технічний центр Держпраці», м. Київ до Приватного акціонерного товариства «Інститут Донбасреконструкція», м. Донецьк, про стягнення заборгованості за договором підряду на виконання проектних робіт №02пр/14 від 10.06.2014р. у розмірі авансового платежу 32 761 грн. 92 коп., відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 11.10.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.10.2016 р.

Суддя Ю.С. Мельниченко