РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2016Справа №910/9935/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна"

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича

Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Новак А.І. - представник за довіреністю б/н від 01.07.2016;

від відповідача 1: Звада Р.В. - представник за довіреністю № 09/05-158 від 19.09.2016.

від відповідача 2: Герасименко Т.В. - представник за довіреністю № 27-27944/16 від 22.06.2016

від третьої особи: ОСОБА_7 - представник за довіреністю б/н від 04.08.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" з вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовано протиправним невизнанням Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайком Станіславом Анатолійовичем кредиторських вимог позивача до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в процесі ліквідації останнього, які виникли на підставі договору оренди від 03.03.2011, укладеного між позивачем та ПАТ "Енергобанк" за період з січня 2015 року по 11.06.2015, а також договору оренди від 04.05.2011, укладеного між позивачем та ПАТ "Енергобанк", за період з січня 2015 року по травень 2015 року, на загальну суму 1040447,85 грн. (заяви про визнання кредиторських вимог, адресовані відповідачу 1, від 22.06.2015). Окрім того, станом на момент введення тимчасової адміністрації ПАТ "Енергобанк" на рахунках позивача на підставі договору про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014, укладеного між позивачем та ПАТ "Енергобанк", знаходились грошові кошти у розмірі 6562022,15 грн., а тому, маючи заборгованість за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006, укладеного позивачем та ПАТ "Енергобанк", 03.06.2015 позивачем було надіслано заяву про припинення зобов'язань за кредитним договором на суму 6562022,15 грн. у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі. Разом з тим, як зазначає позивач, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" було визнано вимоги позивача лише на суму 175570,41 грн.

За таких обставин, позивач просить суд визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» в загальному розмірі 7602500,00 грн.; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича акцептувати (визнати) вимоги позивача в загальному розмірі 7602500,00 грн., а саме: вимоги щодо заборгованості ПАТ «Енергобанк» по оренді майна відповідно до договорів оренди майна від 03.03.2011 та від 04.05.2011 в загальному розмірі 1040447,85 грн., вимоги щодо грошових коштів, які містились на банківському рахунку станом на 13.02.2015 в загальному розмірі 6562022,15 грн.; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» в частині збільшення акцептованих вимог позивача на 7602500,00 грн. та подати зміни на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 порушено провадження у справі № 910/9935/16 та розгляд справи призначено на 17.06.2016.

13.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2016 розгляд справи відкладено на 08.07.2016, у зв'язку із задоволенням клопотань сторін про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2016 розгляд справи відкладено на 15.07.2016, у зв'язку із неявкою представника відповідача 1 у судове засідання та необхідністю подання доказів у справі.

14.07.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшли письмові пояснення щодо відсутності прав позивача як орендодавця спірних приміщень у зв'язку з переходом права власності на такі приміщення до ОСОБА_3 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 у справі №369/238/15-ц.

14.07.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшов відзив із викладеними запереченнями проти позову з підстав того, що з 05.05.2015 ПАТ «Енергобанк» не здійснювало користування орендованим приміщенням за договором оренди від 03.03.2011, а тому відсутні підстави для нарахування орендної плати за вищевказаний період; заява позивача про припинення зобов'язання від 03.06.2015 у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі (за договором про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014 та договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006) не може вважатись заявою про кредиторські вимоги до банку в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», більше того, така заява була направлена до банку у період, коли ще не було жодного рішення про ліквідацію ПАТ «Енергобанк»; інших заяв за договором про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014 та договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006 до відповідача 1 не надходило; відповідач вважає, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами бухгалтерської звітності, а тому не може вважатись належним доказом наявності заборгованості.

Також 14.07.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі та клопотання про зупинення провадження у справі. Останнє обґрунтоване необхідністю зупинення провадження у даній справі до перевірки Конституційним судом України на предмет відповідності вимогам Конституції України положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розглянувши зазначене клопотання, судом відмовлено в його задоволенні з підстав необґрунтованості обставин неможливості розгляду даної справи до перевірки Конституційним судом України відповідності вимогам Конституції України положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами, зокрема, є встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

За таких обставин, у випадку встановлення Конституційним Судом України неконституційності положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, в застосованій судом частині, відповідач 1 не буде позбавлений права подати відповідну заяву про перегляд рішення суду у даній справі за нововиявленими обставинами.

При цьому, клопотання про припинення провадження у справі обґрунтоване непідвідомчістю даного спору, заявленого до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича, господарському суду, оскільки, по-перше, Уповноважена особа Фонду не наділена повноваженнями щодо включення осіб в реєстр кредиторів банку, так як включення осіб до реєстру та затвердження такого реєстру є виключною компетенцією Фонду; по-друге, відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 №8, спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розглядові за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. За таких обставин, відповідач 1 просить суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припинити провадження у справі.

Розглянувши вказане клопотання, судом відмолено в його задоволенні, при цьому, підстави відмови в задоволенні даного клопотання викладаються у мотивувальній частині рішення.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 15.07.2016 оголошено перерву до 22.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2016 розгляд справи відкладено на 05.08.2016, до участі у справі залучено іншого відповідача - Державну організацію (установу, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб".

02.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач зазначає, що реєстраційні дії по реєстрації права власності за ОСОБА_3 на спірні приміщення були вчинені лише 08.06.2016, а отже до вказаного часу єдиним власником майна був позивач.

У судове засідання 05.08.2016 з'явились представники позивача та відповідача 1, заявили усне клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення із документами, поданими відповідачем 2.

Ухвалою суду від 05.08.2016 розгляд справи № 910/9935/16 відкладено на 19.08.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з нез'явленням представника відповідача 2 та клопотаннями представників позивача та відповідача 1 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 19.08.2016 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3, розгляд справи відкладено до 21.09.2016.

20.09.2016 відділом діловодства суду отримано від позивача додаткові пояснення до позовної заяви із викладеним клопотанням про витребування доказів, а саме у відповідачів оригіналів заяви про визнання грошових вимог кредитора станом на 11.06.2015 за договором оренди від 03.03.2011 на суму 765520,00 грн., листа про визнання грошових вимог кредитора станом на 11.06.2015 за договором оренди від 03.03.2011 за комунальні послуги на суму 235087,85 грн., заяви про визнання грошових вимог кредитора станом на 11.06.2015 за договором оренди від 04.05.2011 на суму 39840,00 грн.

20.09.2016 відділом діловодства суду отримано від третьої особи письмові пояснення по справі, відповідно до яких зазначено, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 у справі №369/238/15-ц, за яким визнано право власності на орендовані ПАТ «Енергобанк» приміщення за ОСОБА_3, набрало законної сили 12.05.2015 у зв'язку з постановленням 12.05.2015 Апеляційним судом Київської області ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження. При цьому, право власності на вказані приміщення було зареєстровано за третьою особою 20.07.2015, однак постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі №826/25829/15, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2016, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію від 20.07.2015, зобов'язано державного реєстратора внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав, проведеної 20.07.2015. При цьому, 08.06.2016 третьою особою було повторно зареєстровано право власності на спірні приміщення.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні 21.09.2016 усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з поданими позивачем додатковими поясненнями по справі.

Представники сторін у даному судовому засіданні подали клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Враховуючи обґрунтованість клопотання позивача про витребування доказів та клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду справи, а також з огляду на необхідність подання доказів у справі, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів, у зв'язку з чим на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд справи на 07.10.2016.

04.10.2016 відділом діловодства суду отримано від позивача додаткові документи.

06.10.2016 відділом діловодства суду отримано від відповідача 1 додаткові документи.

У судове засідання 07.10.2016 з'явились представники сторін та третьої особи. Позивач підтримав позовні вимоги, відповідачі заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві відповідача 1, третя особа підтримала доводи, викладені у поясненнях.

У судовому засіданні 07.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Правління Національного банку України № 96 від 12 лютого 2015 року до категорії неплатоспроможних було віднесено ПАТ "ЕНЕРГОБАНК", на підставі якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) запровадив у даний банк тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 13 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року. Уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" призначено провідного професіонала відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення Ільчука Олександра Павловича.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 р. № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЕНЕРГОБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 12 червня 2015 р. № 115, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ільчука Олександра Павловича строком на 1 рік з 12 червня 2015 р. до 11 червня 2016 р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 136 від 14.07.2015 р. від виконання обов'язків уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" (, МФО 300272, місцезнаходження: вул. Лютеранська, 9/9, м. Київ, 01001) відсторонено провідного професіонала відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення Ільчука Олександра Павловича. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Брайка Станіслава Анатолійовича.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Судом встановлено, що Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 26 травня 2016 р. № 842 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на два роки до 11червня 2018 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Брайка Станіслава Анатолійовича, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37,38,47-52,52-1,53 Закону, на два роки до 11 червня 2018 року включно (копія рішення долучена до відзиву відповідача 1).

Судом встановлено, що 25.06.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було направлено заяву №22/06/15-02 від 22.06.2015 про визнання грошових вимог кредитора за договором оренди від 03.03.2011 на суму 765520,00 грн., на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з ліквідацією ПАТ "Енергобанк" (копія заяви подана відповідачем 06.10.2016, копія доказів направлення вказаної заяви долучена до позову).

Судом встановлено, що 25.06.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було направлено заяву №22/06/15-01 від 22.06.2015 про визнання грошових вимог кредитора за договором оренди від 03.03.2011 на суму 235087,85 грн., на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з ліквідацією ПАТ "Енергобанк" (копія заяви подана відповідачем 06.10.2016, копія доказів направлення вказаної заяви долучена до позову).

Судом встановлено, що 25.06.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було направлено заяву №22/06/15-03 від 22.06.2015 про визнання грошових вимог кредитора за договором оренди від 04.05.2011 на суму 39840,00 грн., на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з ліквідацією ПАТ "Енергобанк" (копія заяви подана відповідачем 06.10.2016, копія доказів направлення вказаної заяви долучена до позову).

Так, судом встановлено, що 03.03.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс Україна», найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (орендар) було укладено договір оренди нежилих приміщень (надалі - Договір оренди №1), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрований у реєстрі за №228, за яким орендодавець зобов'язується передати орендареві у тимчасове строкове платне користування нежилі приміщення будівлі по АДРЕСА_1 (літера А), до складу яких входять інженерні мережі та обладнання, а саме: №№ 1,2 (групи приміщень №9), XXXVIII підвалу 2-го рівня, з №1 по №7 (групи приміщень №8), №№ XXXIV, XXXV, XXXVI, XXXVII, XXXIX підвалу 1-го рівня - паркінг; з №1 по № 26 (групи приміщень №1), №№ I, II, III, IV, V першого поверху, з №1 по № 21 (групи приміщень №2), №№ I, II другого поверху, з №1 по №27 (групи приміщень №3), №№ I, II третього поверху, з №1 по №22 (групи приміщень №4), №№ I, II четвертого поверху, з №1 по №22 (групи приміщень №5), №№ I, II п'ятого поверху, з №1 по №23 (групи приміщень №6), №№ I, II, III 6-го поверху, з №1 по № 17 (групи приміщень №7), №№ I, II, III мансарди - офіс, загальною площею 3289,5 кв.м., а орендар в свою чергу зобов'язується прийняти вказані приміщення та сплачувати орендну плату, обумовлену цим договором (п. 1.1. Договору оренди №1 в редакції договору про внесення змін від 22.07.2013 до договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011) (копія договору долучена до позову).

Відповідно до п. 3.1. Договору оренди №1 в редакції договору про внесення змін від 22.07.2013 до договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011, орендна плата за користування приміщеннями встановлюється у розмірі 560000,00 грн. на місяць. Сторони дійшли згоди, що розмір орендної плати, визначений цим договором про внесення змін, набуває чинності та застосовується до правовідносин сторін за договором оренди, починаючи з 1 липня 2013 року.

За змістом п. 3.3. Договору оренди №1, орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю орендну плату щомісячно, не пізніше 4 числа поточного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця, реквізити якого зазначені в розділі 9 цього договору.

Щомісяця між орендарем та орендодавцем складаються акти наданих послуг (п. 3.4. Договору оренди №1).

Умовами абз. 2 п. 3.7. Договору оренди №1 передбачено, що орендар на підставі рахунку-фактури, який надається йому орендодавцем до 20 числа місяця, наступного за звітним, відшкодовує орендодавцю комунальні та експлуатаційні послуги, які отримані останнім з моменту підписання акту прийому-передачі приміщень до розірвання орендодавцем відповідних договорів з надавачами цих послуг та укладення таких договорів безпосередньо орендарем.

Згідно з п. 8.3. Договору останній вступає в силу з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до 05.12.2016, а в частині виконання зобов'язань сторін за цим договором, - до повного їх виконання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з моменту підписання актів прийому-передачі приміщень від орендодавця до орендаря і закінчується в момент повернення приміщень орендарем орендодавцю за актом прийому-передачі.

Дослідивши зміст укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс Україна», найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (орендар) договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрованого у реєстрі за №228, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі приміщень від орендодавця орендареві, водночас факт передання позивачем (орендодавцем) нерухомого майна за Договором оренди №1 у користування орендарю (ПАТ «Енергобанк») сторонами не заперечувався (зокрема, у відзиві на позов відповідач 1 зазначив, що банк здійснював користування приміщеннями за адресою АДРЕСА_1 (літера А) терміном до 05.05.2015).

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» було складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 11.06.2015 за договором оренди від 03.03.2011, відповідно до якого вказано наступні відомості: сальдо початкове - 2240000,00 грн. (дебет банку/кредит позивача); обороти за період з 31.01.2015 по 11.06.2016: позивачем вказано 3005520,00 грн. (з січня 2015 по травень 2015 по 560000,00 грн. за кожен місяць, з 01 червня 2015 року по 11 червня 2015 року - 205520,00 грн.), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) позивачем вказано у розмірі 765520,00 грн.; в свою чергу, ПАТ «Енергобанк» вказано обороти за період з 31.01.2015 по 11.06.2016: 2240000,00 грн. (з січня 2015 по квітень 2015 по 560000,00 грн. за кожен місяць, з травня 2015 року по 11 червня 2015 року - 0,00 грн.), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) останнім вказано у розмірі 0,00 грн. (копія акту звіряння долучена до позову).

Так, як зазначав відповідач 1 у відзиві на позов, з 05.05.2015 ПАТ «Енергобанк» не здійснювало користування орендованим приміщенням за договором оренди від 03.03.2011, а тому відсутні підстави для нарахування орендної плати за період з вказаної дати.

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» було складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 11.06.2015 щодо відшкодування вартості комунальних та експлуатаційних послуг за договором оренди від 03.03.2011, відповідно до якого вказано наступні відомості: сальдо початкове - 91314,77 грн. (дебет позивача/кредит банку); обороти за період з 20.01.2015 по 31.05.2016: позивачем вказано 529942,12 грн., із яких оплачено банком 386169,04 грн., таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) позивачем вказано у розмірі 235087,85 грн.; в свою чергу, ПАТ «Енергобанк» вказано обороти за період за період з 20.01.2015 по 31.05.2016 - 523990,75 грн., із яких оплачено банком 386169,04 грн., таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) останнім вказано у розмірі 137821,71 грн. (копія акту звіряння долучена до позову).

Судом встановлено, що 04.05.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс Україна», найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (орендар) було укладено договір оренди (надалі - Договір оренди №2), відповідно до якого орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування обладнання і зобов'язується оплачувати орендодавцеві орендну плату (копія договору долучена до позову).

Перелік орендованого майна визначений Додатком №1, який є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. Договору оренди №2 ).

За змістом п.п. 3.1., 3.2. Договору оренди №2, орендоване майно повинно бути передано орендодавцем і прийнято орендарем протягом 5 календарних днів з моменту вступу в силу даного договору. Передання в оренду здійснюється сторонами згідно з актом приймання-передачі орендованого майна.

Орендоване майно вважається переданим орендарю з дати підписання акту приймання-передачі орендованого майна на строк 3 роки до 4 травня 2014 року. В разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку оренди, вказаного в п. 4.1. договору, ні одна зі сторін не заявить про його припинення, то договір вважається продовженим на новий строк на тих же умовах (п.п. 4.1., 4.2. Договору оренди №2).

Відповідно до п. 5.1. Договору оренди №2 в редакції договору про внесення змін до договору оренди від 04.05.2011, розмір щомісячної орендної плати складає 9960,00 грн.

Орендна плата нараховується щомісячно і сплачується в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця в строк до 04 числа поточного місяця, плата за перший місяць виплачується протягом поточного місяця підписання акту приймання-передачі орендованого майна (п. 5.2. Договору оренди №2).

Пунктами 10.1., 10.2. Договору оренди №2 передбачено, що даний договір вважається укладеним і вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін; строк даного договору починається в момент, визначений в п. 10.1. договору і закінчується 04.05.2014.

Дослідивши зміст укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс Україна», найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (орендар) договору оренди від 04.05.2011, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі майна від орендодавця орендарем, водночас факт передання позивачем (орендодавцем) майна за Договором оренди №2 у користування орендарю (ПАТ «Енергобанк») сторонами не заперечувався.

Так, судом встановлено, що 29.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (орендар) було укладено договір про розірвання договору оренди від 04.05.2011, копія якого долучена до позову, відповідно до якого сторони домовились про дострокове розірвання договору оренди від 04.05.2011 з 29.05.2015. Орендар повертає орендодавцю орендоване майно 29.05.2015 за актом приймання-передачі (копія акту приймання-передачі від 29.05.2015 до договору про розірвання договору оренди від 04.05.2011 долучений до позову).

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» було складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 11.06.2015 за договором оренди від 04.05.2011, відповідно до якого вказано наступні відомості: сальдо початкове - 9960,00 грн. (кредит позивача/дебет банку); обороти за період з 23.01.2015 по 31.05.2016: позивачем вказано 49800,00 грн., (з січня 2015 по травень 2015 по 9960,00 грн. за кожен місяць), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) позивачем вказано у розмірі 39840,00 грн.; в свою чергу, ПАТ «Енергобанк» вказано обороти за період з 23.01.2015 по 31.05.2016: 39840,00 грн., (з січня 2015 по квітень 2015 по 9960,00 грн. за кожен місяць, у травні 2015 року - 00,0 грн.), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) останнім вказано у розмірі 29880,00 грн. (копія акту звіряння долучена до позову).

Позивач вважає, що загальний розмір заборгованості Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» перед позивачем за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011 складає 1040447,85 грн. (765520,00 грн. - заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 за період з січня 2015 року по 11 червня 2015 року; 235087,85 грн. - заборгованість зі сплати вартості спожитих комунальних послуг та експлуатаційних витрат за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 за період з січня 2015 року по травень 2015 року; 39840,00 грн. - заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди від 04.05.2011 за період з січня 2015 року по травень 2015 року).

Судом встановлено, що 03.06.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було направлено заяву №03/06/15-01 від 03.06.2015, відповідно до якої позивач зазначав про наявність на рахунках позивача на підставі договору про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014 грошових коштів у розмірі 6562022,15 грн., а тому, маючи заборгованість за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006, укладеного позивачем та ПАТ "Енергобанк", у розмірі 6877145,97 грн. (основний борг) та 57977,78 грн. (нараховані відсотки), позивач вказаною заявою просив припинити зобов'язання за кредитним договором на суму 6562022,15 грн. у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі в порядку ст. 606 Цивільного кодексу України (копія заяви та доказів направлення даної заяви ПАТ «Енергобанк» долучені до позову).

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було складено лист №27/08/15-01 від 27.08.2015, адресований Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайку Станіславу Анатолійовичу, відповідно до якого позивач зазначав про наявність на рахунках позивача на підставі договору про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014 грошових коштів у розмірі 6562022,15 грн., а тому, враховуючи заборгованість банку перед позивачем за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011 у розмірі 1040447,85 грн. та заборгованість позивача перед банком за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006, укладеного позивачем та ПАТ "Енергобанк" у розмірі 7491324,92 грн. (основний борг) та 57977,78 грн. (нараховані проценти), позивач вказаним листом просив припинити зобов'язання за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006 в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму кредитної заборгованості у розмірі 6562022,15 грн. та заборгованості по оренді у розмірі 1040447,85 грн. (копію листа долучено до позову).

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів направлення листа №27/08/15-01 від 27.08.2015 щодо зарахування зустрічних однорідних вимог Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайку Станіславу Анатолійовичу, власне, факт отримання такого листа заперечувався відповідачем 1 у відзиві на позов.

При цьому, у заяві №03/06/15-01 від 03.06.2015 та листі №27/08/15-01 від 27.08.2015 містяться посилання на договір про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006, укладений між позивачем та ПАТ "Енергобанк", та на договір про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014, укладений між позивачем та ПАТ "Енергобанк".

Так, судом встановлено, що 24.10.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс Україна», найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач, позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (банк) було укладено договір про надання кредиту №610-34 (надалі - Кредитний договір), за яким банк надає позичальнику кредит в сумі 20000000,00 грн. терміном з 24.10.2006 по 21.10.2016 на придбання об'єктів нерухомого майна, що знаходяться на АДРЕСА_1, літера «А» у м. Києві (копія договору долучена до позову).

За змістом п. 3.1. Кредитного договору позичальник сплачує банку за користування кредитом 17,5% річних.

За змістом п. 3.1. Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 26.06.2013, з 1 липня 2013 року позичальник сплачує банку за користування кредитом 18% річних.

Дослідивши зміст укладеного договору про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» було відкрито Товариству з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» банківський рахунок НОМЕР_2, що підтверджується довідкою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича №1666/5 від 21.07.2016, поданою відповідачем 1 22.07.2016.

При цьому, як зазначав позивач у позові, банківський рахунок НОМЕР_2 було відкрито на підставі укладеного між ним та ПАТ "Енергобанк" договору про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014.

Ухвалами суду від 17.06.2016 та від 08.07.2016 зобов'язано сторін надати копію договору про відкриття банківського рахунку № 9301 від 14.04.2014, однак копія вказаного договору надана не була. Так, відповідно до пояснень відповідача 1, останній зазначив, що справу з юридичного оформлення рахунку позивача було вилучено 19.12.2014 під час проведення обшуку у приміщенні банку в рамках розслідування кримінального провадження №0000020, в підтвердження чого відповідачем 1 надано лист старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України від 19.03.2015 №13/2/2-5471.

При цьому, відповідно до довідки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича №1666/5 від 21.07.2016, поданої відповідачем 1 22.07.2016, станом на 21.07.2016 поточний рахунок позивача НОМЕР_2 закрито з 20.01.2016 в рамках ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства "Енергобанк".

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки про рух коштів по рахунку НОМЕР_2 за період з 01.01.2015 по 18.02.2016, наявна на рахунку позивача НОМЕР_2 сума коштів у розмірі 6562022,15 грн. була списана на користь Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" з призначенням платежу: дохід за заборгованістю, за якою не пред'явлені вимоги (7 черга).

Судом встановлено, що листом №184/28.6 від 21.01.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайко С.А. (відповідач 1) повідомила позивача про визнання позивача кредитором Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на суму 175570,41 грн. та включення його до 7 черги (копія листа долучена до позову).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про протиправне невизнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайком Станіславом Анатолійовичем кредиторських вимог позивача до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в процесі ліквідації останнього, які виникли на підставі договору оренди від 03.03.2011, укладеного між позивачем та ПАТ "Енергобанк" за період з січня 2015 року по 11.06.2015, а також договору оренди від 04.05.2011, укладеного між позивачем та ПАТ "Енергобанк", за період з січня 2015 року по травень 2015 року, на загальну суму 1040447,85 грн. (заяви про визнання кредиторських вимог, адресовані відповідачу 1, від 22.06.2015). Окрім того, станом на момент введення тимчасової адміністрації ПАТ "Енергобанк" на рахунках позивача на підставі договору про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014, укладеного між позивачем та ПАТ "Енергобанк", знаходились грошові кошти у розмірі 6562022,15 грн., а тому, маючи заборгованість за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006, укладеного позивачем та ПАТ "Енергобанк", 03.06.2015 позивачем було надіслано заяву про припинення зобов'язань за кредитним договором на суму 6562022,15 грн. у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі. Разом з тим, як зазначає позивач, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" було визнано вимоги позивача лише на суму 175570,41 грн.

За таких обставин, позивач просить суд визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» в загальному розмірі 7602500,00 грн.; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича акцептувати (визнати) вимоги позивача в загальному розмірі 7602500,00 грн., а саме: вимоги щодо заборгованості ПАТ «Енергобанк» по оренді майна відповідно до договорів оренди майна від 03.03.2011 та від 04.05.2011 в загальному розмірі 1040447,85 грн., вимоги щодо грошових коштів, які містились на банківському рахунку станом на 13.02.2015 в загальному розмірі 6562022,15 грн.; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» в частині збільшення акцептованих вимог позивача на 7602500,00 грн. та подати зміни на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, Постановою Правління Національного банку України № 96 від 12 лютого 2015 року до категорії неплатоспроможних було віднесено ПАТ "ЕНЕРГОБАНК", на підставі якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) запровадив у даний банк тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 13 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року. Уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" призначено провідного професіонала відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення Ільчука Олександра Павловича.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства;

Статтею 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк», Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку:1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом. Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення. Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. Ліквідація банку повинна бути завершена не пізніше одного року з дня прийняття рішення про ліквідацію банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до одного року, а системно важливих банків на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

За змістом ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 р. № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЕНЕРГОБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 12 червня 2015 р. № 115, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ільчука Олександра Павловича строком на 1 рік з 12 червня 2015 р. до 11 червня 2016 р. включно.

Як встановлено судом, рішенням виконавчої дирекції Фонду № 136 від 14.07.2015 р. від виконання обов'язків уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" (, МФО 300272, місцезнаходження: вул. Лютеранська, 9/9, м. Київ, 01001) відсторонено провідного професіонала відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення Ільчука Олександра Павловича. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Брайка Станіслава Анатолійовича.

Як встановлено судом, Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 26 травня 2016 № 842 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на два роки до 11червня 2018 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Брайка Станіслава Анатолійовича, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37,38,47-52,52-1,53 Закону, на два роки до 11 червня 2018 року включно (копія рішення долучена до відзиву відповідача 1).

За змістом ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк», Уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк», передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Так, позивач зазначає, що ним було заявлено вимоги до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" на загальну суму 7602500,00 грн., відповідно до заяви №03/06/15-01 від 03.06.2015, повторно направленого листа №27/08/15-01 від 27.08.2015, заяви №22/06/15-02 від 22.06.2015, заяви №22/06/15-01 від 22.06.2015, заяви №22/06/15-03 від 22.06.2015.

Як встановлено судом, 03.06.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було направлено заяву №03/06/15-01 від 03.06.2015, відповідно до якої позивач зазначав про наявність на рахунках позивача на підставі договору про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014 грошових коштів у розмірі 6562022,15 грн., а тому, маючи заборгованість за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006, укладеного позивачем та ПАТ "Енергобанк", у розмірі 6877145,97 грн. (основний борг) та 57977,78 грн. (нараховані відсотки), позивач вказаною заявою просив припинити зобов'язання за кредитним договором на суму 6562022,15 грн. у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі в порядку ст. 606 Цивільного кодексу України (копія заяви та доказів направлення даної заяви ПАТ «Енергобанк» долучені до позову).

Як встановлено судом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було складено лист №27/08/15-01 від 27.08.2015, адресований Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайку Станіславу Анатолійовичу, відповідно до якого позивач зазначав про наявність на рахунках позивача на підставі договору про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014 грошових коштів у розмірі 6562022,15 грн., а тому, враховуючи заборгованість банку перед позивачем за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011 у розмірі 1040447,85 грн. та заборгованість позивача перед банком за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006, укладеного позивачем та ПАТ "Енергобанк" у розмірі 7491324,92 грн. (основний борг) та 57977,78 грн. (нараховані проценти), позивач вказаним листом просив припинити зобов'язання за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006 в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму кредитної заборгованості у розмірі 6562022,15 грн. та заборгованості по оренді у розмірі 1040447,85 грн. (копію листа долучено до позову).

При цьому, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів направлення листа №27/08/15-01 від 27.08.2015 щодо зарахування зустрічних однорідних вимог Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайку Станіславу Анатолійовичу, власне, факт отримання такого листа заперечувався відповідачем 1 у відзиві на позов.

З огляду на те, що з відомостей з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) вбачається, що датою публікації про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» у газеті «Голос України» (№107 (6111) є 18.06.2015, враховуючи, що в силу приписів ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 р. № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку, суд дійшов висновку, що строком пред'явлення кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в процесі ліквідації останнього є період з 19.06.2015 по 18.07.2015.

Наведені вище норми ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дають підстави для висновку, що встановлення законодавцем обмеженого строку для заявлення кредиторами своїх вимог до банку, що ліквідується, зумовлено необхідністю визначення сукупного розміру вимог до банку, що ліквідується, та встановлення співрозмірності заявлених протягом встановленого Законом періоду кредиторських вимог відносно розміру ліквідаційної маси (коштів, іншого майна, що може бути реалізованим для погашення вимог кредиторів в порядку черговості). Таким чином, суд вважає, що вимогами, заявленими до банку, який ліквідується, в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» можуть вважатись лише ті, що заявлені виключно в межах строку для заявлення вимог кредиторів до банку, що ліквідується (30 днів з з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду).

Водночас, як встановлено судом, заява №03/06/15-01 від 03.06.2015, якою позивач обґрунтовує пред'явлення вимог за договором про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014 у розмірі 6562022,15 грн., була направлена банку до прийняття Правлінням НБУ постанови від 11 червня 2015 р. № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 12 червня 2015 р. № 115, "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», а тому вказана заява №03/06/15-01 від 03.06.2015 не може вважатись судом такою, за якою пред'явлено вимоги в межах ліквідації банку в порядку ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки дані норми Закону не поширюються на відносини, що виникають між кредитором банку і банком, до початку ліквідації останнього.

Більше того, зі змісту заяви №03/06/15-01 від 03.06.2015 вбачається, що позивач просив відповідача 1 припинити зобов'язання позивача за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006 на суму 6562022,15 грн. (грошові кошти, що знаходились на рахунку позивача за договором про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014) у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі в порядку ст. 606 Цивільного кодексу України.

Так, за змістом ст. 606 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Суд зазначає, що жодної відповіді щодо припинення зобов'язання позивача за договором про надання кредиту №610-34 від 24.10.2006 на суму 6562022,15 грн. (грошові кошти, що знаходились на рахунку позивача за договором про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 від 14.04.2014) відповідачем 1 надано не було, доказів протилежного суду не надано.

Водночас, суд наголошує, що прохання про припинення зобов'язання позивача у зв'язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі в порядку ст. 606 Цивільного кодексу України не може бути розцінене судом як вимога кредитора до банку з огляду на різну правову природу та правові наслідки таких юридичних фактів, а отже надіслана позивачем відповідачу 1 заява №03/06/15-01 від 03.06.2015 в будь-якому разі не може вважатись такою, за якою пред'явлено кредиторські вимоги до банку, що ліквідується.

При цьому, щодо листа позивача №27/08/15-01 від 27.08.2015, за яким позивач просив припинити зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, то вказаний лист не було направлено Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайку Станіславу Анатолійовичу, за відсутності доказів на підтвердження надіслання такого листа. При цьому, вказаний лист в будь-якому разі було складено після спливу 30-денного строку для пред'явлення вимог до банку, що ліквідується, в порядку ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що також не дає підстав розцінювати таку заяву як заяву про пред'явлення вимог кредитором до банку, що ліквідується.

Наведене вище дає підстави для висновку про непред'явлення позивачем вимог відносно грошових коштів у розмірі 6562022,15 грн., що знаходились на рахунку позивача за договором про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2.

Проте, як встановлено судом, 25.06.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було направлено заяву №22/06/15-02 від 22.06.2015 про визнання грошових вимог кредитора за договором оренди від 03.03.2011 на суму 765520,00 грн., на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з ліквідацією ПАТ "Енергобанк" (копія заяви подана відповідачем 06.10.2016, копія доказів направлення вказаної заяви долучена до позову).

Як встановлено судом, 25.06.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було направлено заяву №22/06/15-01 від 22.06.2015 про визнання грошових вимог кредитора за договором оренди від 03.03.2011 на суму 235087,85 грн., на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з ліквідацією ПАТ "Енергобанк" (копія заяви подана відповідачем 06.10.2016, копія доказів направлення вказаної заяви долучена до позову).

Як встановлено судом, 25.06.2015 на адресу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач) було направлено заяву №22/06/15-03 від 22.06.2015 про визнання грошових вимог кредитора за договором оренди від 04.05.2011 на суму 39840,00 грн., на підставі ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з ліквідацією ПАТ "Енергобанк" (копія заяви подана відповідачем 06.10.2016, копія доказів направлення вказаної заяви долучена до позову).

Суд наголошує, що вказані заяви за своїм змістом містять вимогу про визнання позивача кредитором ПАТ "Енергобанк" за договором оренди від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011, є такими, що направлені відповідачу 1 протягом строку, встановленого ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для пред'явлення кредиторських вимог до ПАТ "Енергобанк", а отже, відповідно, розцінені судом як вимоги в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до банку, що ліквідується, заявлені відповідачу 1.

Таким чином, позивачем заявлено відповідачу 1 вимоги до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на загальну суму 1040447,85 грн. (за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011).

За змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 р. № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк», Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Як встановлено судом, листом №184/28.6 від 21.01.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайко С.А. (відповідач 1) повідомила позивача про визнання позивача кредитором Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на суму 175570,41 грн. та включення його до 7 черги (копія листа долучена до позову). При цьому, жодних обґрунтувань часткового визнання відповідачем 1 вимог позивача вказаний лист не містить, не було надано пояснень з цього приводу і в судових засіданнях.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

За таких обставин, оскільки позивач оскаржує невизнання в повному обсязі своїх кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», заявлених Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його ліквідацію, зокрема, тих, що виникли за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011, суд повинен дослідити обставини правомірності/неправомірності часткового відхилення відповідачем 1 таких вимог.

Так, як встановлено судом, 03.03.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс Україна», найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (орендар) було укладено договір оренди нежилих приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Побединською В.О. та зареєстрований у реєстрі за №228, за яким орендодавець зобов'язується передати орендареві у тимчасове строкове платне користування нежилі приміщення будівлі по АДРЕСА_1 (літера А), до складу яких входять інженерні мережі та обладнання, а саме: №№ 1,2 (групи приміщень №9), XXXVIII підвалу 2-го рівня, з №1 по №7 (групи приміщень №8), №№ XXXIV, XXXV, XXXVI, XXXVII, XXXIX підвалу 1-го рівня - паркінг; з №1 по № 26 (групи приміщень №1), №№ I, II, III, IV, V першого поверху, з №1 по № 21 (групи приміщень №2), №№ I, II другого поверху, з №1 по №27 (групи приміщень №3), №№ I, II третього поверху, з №1 по №22 (групи приміщень №4), №№ I, II четвертого поверху, з №1 по №22 (групи приміщень №5), №№ I, II п'ятого поверху, з №1 по №23 (групи приміщень №6), №№ I, II, III 6-го поверху, з №1 по № 17 (групи приміщень №7), №№ I, II, III мансарди - офіс, загальною площею 3 289,5 кв.м., а орендар в свою чергу зобов'язується прийняти вказані приміщення та сплачувати орендну плату, обумовлену цим договором (п. 1.1. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 в редакції договору про внесення змін від 22.07.2013 до договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011) (копія договору долучена до позову).

За змістом п. 3.3. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011, орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю орендну плату щомісячно, не пізніше 4 числа поточного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця, реквізити якого зазначені в розділі 9 цього договору.

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі приміщень від орендодавця до орендаря, водночас факт передання позивачем (орендодавцем) нерухомого майна за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 у користування орендарю (ПАТ «Енергобанк») сторонами не заперечувався (зокрема, у відзиві на позов відповідач 1 зазначив, що банк здійснював користування приміщеннями за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 (літера А) у строк до 05.05.2015).

Як встановлено судом, Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» було складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 11.06.2015 за договором оренди від 03.03.2011, відповідно до якого вказано наступні відомості: сальдо початкове - 2240000,00 грн. (дебет банку/кредит позивача); обороти за період з 31.01.2015 по 11.06.2016: позивачем вказано 3005520,00 грн. (з січня 2015 по травень 2015 по 560000,00 грн. за кожен місяць, з 01 червня 2015 року по 11 червня 2015 року - 205520,00 грн.), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) позивачем вказано у розмірі 765520,00 грн.; в свою чергу, ПАТ «Енергобанк» вказано обороти за період з 31.01.2015 по 11.06.2016: 2240000,00 грн. (з січня 2015 по квітень 2015 по 560000,00 грн. за кожен місяць, з травня 2015 року по 11 червня 2015 року - 0,00 грн.), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) останнім вказано у розмірі 0,00 грн. (копія акту звіряння долучена до позову).

Так, суд зазначає, що позивачем та банком погоджено, що орендна плата за користування приміщенням за період з січня 2015 по квітень 2015 становить 2240000,00 грн., яка була сплачена банком; водночас розбіжності позивача та банку відносно суми заборгованості по орендній платі за договором оренди нежитлових приміщень від 03.03.2011 полягають у невизнанні банку наявності у нього обов'язку зі сплати орендної плати за користування майном за період з травня 2015 по 11.06.2015, оскільки, як зазначав відповідач 1 у відзиві на позов, з 05.05.2015 ПАТ «Енергобанк» не здійснювало користування орендованим приміщенням за договором оренди від 03.03.2011, а тому відсутні підстави для нарахування орендної плати за період з вказаної дати.

За змістом ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як встановлено судом, згідно з п. 8.3. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 останній вступає в силу з моменту його підписання та нотаріального посвідчення і діє до 05.12.2016, а в частині виконання зобов'язань сторін за цим договором, - до повного їх виконання сторонами. Строк оренди за цим договором починається з моменту підписання актів прийому-передачі приміщень від орендодавця до орендаря і закінчується в момент повернення приміщень орендарем орендодавцю за актом прийому-передачі.

За таких обставин, з урахуванням тих обставин, що умовами договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 передбачено, що даний договір діє до 05.12.2016, за відсутності права сторони договору на односторонню відмову від договору та, відповідно розірвання такого договору, доводи відповідача 1 щодо фактичного невикористання банком орендованих приміщень, за умови існування чинного договору оренди від 03.03.2011, не спростовують наявного у ПАТ «Енергобанк» обов'язку зі сплати орендної плати за заявлений позивачем спірний період, орендна плата за користування приміщень протягом якого не сплачена банком, за відсутності доказів протилежного (з травня 2015 по 11 червня 2015).

Крім того, суд зазначає, що за приписами ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Разом з тим, відповідачем 1 не вказано в обґрунтування відсутності обов'язку банку зі сплати орендної плати за період з травня 2015 по 11 червня 2015 будь-яких обставин, з якими положення ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України пов'язують звільнення наймача від плати за користування майном.

Більше того, як передбачено ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Як встановлено судом, відповідно до п. 3.1. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 в редакції договору про внесення змін від 22.07.2013 до договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011, орендна плата за користування приміщеннями встановлюється у розмірі 560000,00 грн. на місяць. Сторони дійшли згоди, що розмір орендної плати, визначений цим договором про внесення змін, набуває чинності та застосовується до правовідносин сторін за договором оренди, починаючи з 1 липня 2013 року.

При цьому, оскільки позивачем заявлено вимоги за червень 2015 року по 11 число місяця (до дня прийняття рішення від 12 червня 2015 р. № 115, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку"), суд вважає за необхідне здійснити пропорційний розрахунок орендної плати за червень 2015 року відносно кількості днів оренди приміщення. Так, за розрахунком суду орендна плата за користування банком нежилими приміщеннями за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 у червні 2015 року складає 205333,33 грн.

Відтак, з урахуванням, що банком не було сплачено орендну плату за користування приміщеннями за договором від 03.03.2011 за період з травня 2015 року по 11 червня 2015 року, доказів протилежного суду не надано, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості за даним договором складає 765333,33 грн. (560000,00 грн. - вартість орендної плати за травень 2015 року + 205333,33 грн. - вартість орендної плати за червень 2015 року, розрахована пропорційно кількості днів оренди приміщень).

Як встановлено судом, умовами абз. 2 п. 3.7. договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 передбачено, що орендар на підставі рахунку-фактури, який надається йому орендодавцем до 20 числа місяця, наступного за звітним, відшкодовує орендодавцю комунальні та експлуатаційні послуги, які отримані останнім з моменту підписання акту прийому-передачі приміщень до розірвання орендодавцем відповідних договорів з надавачами цих послуг та укладення таких договорів безпосередньо орендарем.

Як встановлено судом, Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» було складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 11.06.2015 щодо відшкодування вартості комунальних та експлуатаційних послуг за договором оренди від 03.03.2011, відповідно до якого вказано наступні відомості: сальдо початкове - 91314,77 грн. (дебет позивача/кредит банку); обороти за період з 20.01.2015 по 31.05.2016: позивачем вказано 529942,12 грн., із яких оплачено банком 386169,04 грн., таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) позивачем вказано у розмірі 235087,85 грн.; в свою чергу, ПАТ «Енергобанк» вказано обороти за період за період з 20.01.2015 по 31.05.2016 - 523990,75 грн., із яких оплачено банком 386169,04 грн., таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) останнім вказано у розмірі 137821,71 грн. (копія акту звіряння долучена до позову).

Так, суд зазначає, що позивачем та банком погоджено, що сплачена банком вартість комунальних та експлуатаційних послуг становить 386169,04 грн.; водночас розбіжності позивача та банку відносно суми заборгованості по визначенні вартості комунальних та експлуатаційних послуг за договором оренди нежитлових приміщень від 03.03.2011 полягають у невизнанні банку наявності у нього заборгованості з відшкодування вартості таких послуг у квітні-травні 2015 року.

При цьому, обставини здійснення сплати банком грошових коштів в рахунок відшкодування комунальних та експлуатаційних послуг у розмірі 386169,04 грн. на користь позивача підтверджується поданою останнім 22.07.2016 банківською випискою по рахунку.

За таких обставин, з метою встановлення обставин наявності у банку обов'язку зі сплати вартості комунальних та експлуатаційних послуг, необхідним є встановлення обставин фактичного споживання банком комунальних та експлуатаційних послуг як орендарем приміщень за адресою АДРЕСА_1 у спірний період, а отже вказані обставини щодо фактичного надання комунальних та експлуатаційних послуг входять до предмету доказування у даній справі.

Так, суд зазначає, що 22.07.2016 позивачем було подано низку договорів, а саме договір про постачання електричної енергії №10633 від 09.11.2007, укладений з ПАТ «Київенерго», договір №12700/507 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі від 25.11.2014, укладений з ПАТ «АК «Київводоканал», договір №250634/РН на постачання теплової енергії у гарячій воді від 11.02.2008, укладений з ПАТ «Київенерго», а 20.09.2016 позивачем було подано акти приймання-передачі послуг за період з січня 2015 року по травень 2015 року, на загальну суму 322211,83 грн.

Разом з тим, з огляду на ті обставини, що Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» у спірний період було сплачено вартість комунальних та експлуатаційних послуг на загальну суму 386169,04 грн., а позивачем в якості доказів подано акти приймання-передачі послуг за період з січня 2015 року по травень 2015 року, на загальну суму 322211,83 грн., твердження позивача про наявність у банку заборгованості за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 в частині відшкодування вартості комунальних та експлуатаційних витрат не знаходить свого підтвердження наявними у справі доказами.

При цьому, щодо доводів відповідача 1 про відсутність у позивача прав на стягнення орендної плати за користування приміщеннями, які були об'єктами договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011, у зв'язку з переходом права власності на такі приміщення до ОСОБА_3 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 у справі №369/238/15-ц, суд зазначає наступне.

З наявних у справі доказів, зокрема, поданих відповідачем 1 14.07.2016 та третьою особою 20.09.2016, вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 у справі №369/238/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Енергобанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ройланс-Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та стягнення моральної шкоди, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки від 21.02.2014 року укладеними між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» і ОСОБА_3, та між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс-Україна» і ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» перед ОСОБА_3 за Договором відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи НОМЕР_1 від 21.02.2014 року та Додатковими угодами до нього за №1/756 та №1/840 від 21.02.2014 року у розмірі 4 425 866,95 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на подання даного позову до суду складає: 69 705 634,90 грн. та у розмірі 1 221 073,72 швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на подання даного позову до суду складає: 18 843 853,86 грн.; визнано право власності за ОСОБА_3 на нежилі приміщення нежилого будинку, літера А, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме на нежилі приміщення №№ 1,2 (групи приміщень №9), XXXVIII підвалу 2-го рівня, з №1 по №7 (групи приміщень №8), №№ XXXIV, XXXV, XXXVI, XXXVII, XXXIX підвалу 1-го рівня - паркінг; з №1 по № 26 (групи приміщень №1), №№ I, II, III, IV, V першого поверху, з №1 по № 21 (групи приміщень №2), №№ I, II другого поверху, з №1 по №27 (групи приміщень №3), №№ I, II третього поверху, з №1 по №22 (групи приміщень №4), №№ I, II четвертого поверху, з №1 по №22 (групи приміщень №5), №№ I, II п'ятого поверху, з №1 по №23 (групи приміщень №6), №№ I, II, III 6-го поверху, з №1 по № 17 (групи приміщень №7), №№ I, II, III мансарди. Тераса, № XXXIII мезоніну - офіс, разом з усіма їх поліпшеннями та приналежностями, загальною площею 3 689,10 ( три тисячі шістсот вісімдесят дев'ять цілих десять десятих) кв.м., що складає 97/100 частин від нежилого будинку площею 3 802,30 (три тисячі вісімсот дві цілих тридцять десяти) кв.м., які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Ройланс-Україна" на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності (серія САВ №856435), виданим Головним управлянням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 27 жовтня 2010 р. № 991-В, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухому майно за реєстраційним номером 32373585, номер запису: 8151-П в книзі: 144п-230, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 28636043 від 11 січня 2011 року; право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ройланс-Україна" зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 лютого 2014 року за номером запису 4747882, дата та час державної реєстрації 21.02.2014, 11:42:41 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 18096739 від 21.02.2014).

Як вбачається з поданих третьою особою 20.09.2016 документів, право власності на нежилий будинок за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою 20.07.2015 (рішення про державну реєстрацію №22999068 від 20.07.2015), однак постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.12.2015 у справі №826/25829/15, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2016, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію №22999068 від 20.07.2015, зобов'язано державного реєстратора внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав, проведеної 20.07.2015 згідно з рішенням №22999068. При цьому, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №60951633 від 08.06.2016, 08.06.2016 було зареєстровано за третьою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нежилий будинок за адресою АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію №29958484 від 08.06.2016).

За змістом ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

За таких обставин, за відсутності будь-яких доказів виникнення у третьої особи права власності на спірне майно у період, відносно якого обґрунтовані позовні вимоги, зокрема, за наслідками реєстрації права власності на нерухоме майно - нежилий будинок за адресою АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку, доводи відповідача 1 щодо відсутності прав позивача як орендодавця спірних приміщень у зв'язку з переходом права власності на такі приміщення до ОСОБА_3 не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відтак, загальна сума заборгованості Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 складає 765333,33 грн.

Крім того, як встановлено судом, 04.05.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ройланс Україна», найменування якого змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (орендар) було укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець зобов'язується передати орендарю, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування обладнання і зобов'язується оплачувати орендодавцеві орендну плату (копія договору долучена до позову).

Перелік орендованого майна визначений Додатком №1, який є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. договору оренди від 04.05.2011 ).

За змістом п.п. 3.1., 3.2. договору оренди від 04.05.2011, орендоване майно повинно бути передано орендодавцем і прийнято орендарем протягом 5 календарних днів з моменту вступу в силу даного договору. Передання в оренду здійснюється сторонами згідно з актом приймання-передачі орендованого майна.

Орендоване майно вважається переданим орендарю з дати підписання акту приймання-передачі орендованого майна на строк 3 роки до 4 травня 2014 року. В разі, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку оренди, вказаного в п. 4.1. договору, ні одна зі сторін не заявить про його припинення, то договір вважається продовженим на новий строк на тих же умовах (п.п. 4.1., 4.2. договору оренди від 04.05.2011).

Відповідно до п. 5.1. договору оренди від 04.05.2011 в редакції договору про внесення змін до договору оренди від 04.05.2011, розмір щомісячної орендної плати складає 9960,00 грн.

Орендна плата нараховується щомісячно і сплачується в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця в строк до 04 числа поточного місяця, плата за перший місяць виплачується протягом поточного місяця підписання акту приймання-передачі орендованого майна (п. 5.2. договору оренди від 04.05.2011).

Пунктами 10.1., 10.2. договору оренди від 04.05.2011 передбачено, що даний договір вважається укладеним і вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін; строк даного договору починається в момент, визначений в п. 10.1. договору і закінчується 04.05.2014.

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, водночас факт передання позивачем (орендодавцем) майна за договором оренди від 04.05.2011 у користування орендарю (ПАТ «Енергобанк») сторонами не заперечувався.

Як встановлено судом, Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна» було складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 11.06.2015 за договором оренди від 04.05.2011, відповідно до якого вказано наступні відомості: сальдо початкове - 9960,00 грн. (кредит позивача/дебет банку); обороти за період з 23.01.2015 по 31.05.2016: позивачем вказано 49800,00 грн., (з січня 2015 по травень 2015 по 9960,00 грн. за кожен місяць), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) позивачем вказано у розмірі 39840,00 грн.; в свою чергу, ПАТ «Енергобанк» вказано обороти за період з 23.01.2015 по 31.05.2016: 39840,00 грн., (з січня 2015 по квітень 2015 по 9960,00 грн. за кожен місяць, у травні 2015 року - 00,0 грн.), таким чином сальдо кінцеве (заборгованість банку) останнім вказано у розмірі 29880,00 грн. (копія акту звіряння долучена до позову).

Так, суд зазначає, що позивачем та банком погоджено, що орендна плата за користування майном за договором оренди від 04.05.2011 за період з січня 2015 по квітень 2015 становить 39840,00 грн., із яких банком сплачено 9960,00 грн.; водночас розбіжності позивача та банку відносно суми заборгованості по орендній платі за договором оренди від 04.05.2011 полягають у невизнанні банку наявності у нього обов'язку зі сплати орендної плати за користування майном за період протягом травня 2015 року.

Як встановлено судом, 29.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (позивач, орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» було укладено договір про розірвання договору оренди від 04.05.2011, копія якого долучена до позову, відповідно до якого сторони домовились про дострокове розірвання договору оренди від 04.05.2011 з 29.05.2015. Орендар повертає орендодавцю орендоване майно 29.05.2015 за актом приймання-передачі (копія акту приймання-передачі від 29.05.2015 до договору про розірвання договору оренди від 04.05.2011 долучений до позову).

За таких обставин, з урахуванням тих обставин, що сторонами погоджено, що з 29.05.2015 договір оренди від 04.05.2011 є розірваним, суд вважає за необхідне здійснити пропорційний розрахунок орендної плати за травень 2015 року відносно кількості днів користування орендованим майном у травні 2015 року, по 28.05.2015. Так, за розрахунком суду орендна плата за користування банком майном за договором оренди від 04.05.2011 у травні 2015 року складає 8996,13 грн.

При цьому, оскільки загальна сума орендної плати за договором оренди від 04.05.2011 за період з січня 2015 року по травень 2015 року складає 48836,13 грн. ( за період з січня 2015 року по квітень 2015 року орендна плата становить 9960,00 грн. за кожен місяць, орендна плата у травні 2015 року за перерахунком суду - 8996,13 грн.), з урахуванням, що банком було сплачено орендну плату за користування майном за договором від 04.05.2011 лише у розмірі 9960,00 грн., доказів сплати більшої суми суду не надано, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості за даним договором складає 38876,13 грн.

З огляду на встановлені судом обставини, загальна сума заборгованості Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна", яка виникла за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договором оренди від 04.05.2011, складає 804209,46 грн. (765333,33 грн. за договором оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та 38876,13 грн. за договором оренди від 04.05.2011).

Разом з тим, як встановлено судом, листом №184/28.6 від 21.01.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Брайко С.А. (відповідач 1) повідомила позивача про визнання позивача кредитором Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на суму 175570,41 грн. та включення його до 7 черги (копія листа долучена до позову). При цьому, жодних обґрунтувань часткового визнання відповідачем 1 вимог позивача вказаний лист не містить, не було надано пояснень з цього приводу і в судових засіданнях.

З огляду на встановлені судом обставини, невизнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заявлених позивачем вимог, які виникли на підставі договору оренди нежилих приміщень від 03.03.2011 та договору оренди від 04.05.2011, в іншій частині, а саме в розмірі 628639,05 грн., є неправомірним.

При цьому, суд зазначає, що станом на момент прийняття виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 12 червня 2015 № 115 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", діяла редакція Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 02.03.2015, норми ст.ст. 46, 49 якої передбачали, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду; уповноважена особа Фонду визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Разом з тим, під час перебування Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» у процедурі ліквідації, Законом України від 16 липня 2015 року N 629-VIII було внесено зміни до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, відповідно до ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

При цьому, норми ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції передбачають, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, уповноважена особа Фонду отримує повноваження, пов'язані з ліквідацією банку, визначені ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, лише у випадку делегування таких повноважень уповноваженій особі Виконавчою дирекцією Фонду.

Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері регуляторної діяльності: делегує та відкликає всі або частину своїх повноважень колегіальним органам та/або уповноваженій особі (кільком уповноваженим особам) Фонду в обсягах, визначеним цим Законом.

Як встановлено судом, Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 26 травня 2016 р. № 842 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на два роки до 11 червня 2018 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Брайка Станіслава Анатолійовича, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37,38,47-52,52-1,53 Закону, окрім повноважень з реалізації активів банку, на два роки до 11 червня 2018 року включно (копія рішення долучена до відзиву відповідача 1).

Оскільки за приписами ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції Фонд визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду, з урахуванням, що відповідачу 1 відповідно до рішення від 26 травня 2016 р. № 842 продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Енергобанк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37,38,47-52,52-1,53 Закону, тобто делеговано відповідачу 1 повноваження, в тому числі, з визначення сум заборгованості кредиторів та складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, та з огляду на неправомірність відхилення відповідачем 1 вимог позивача до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на суму 628639,05 грн., суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича акцептувати (визнати) вимоги позивача в загальному розмірі 7602500,00 грн. підлягають задоволенню частково, а саме відносно суми 628639,05 грн.

За змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

З огляду на наведене, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в частині збільшення акцептованих вимог позивача на 7602500,00 грн. та подати зміни на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягають задоволенню частково, а саме відносно суми 628639,05 грн.

При цьому, за змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Як передбачено ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

З огляду на встановлені судом обставини щодо непред'явлення позивачем вимог відносно грошових коштів у розмірі 6562022,15 грн., що знаходились на рахунку позивача за договором про відкриття банківського рахунку НОМЕР_2, за відсутності доказів звернення до відповідача 1 із кредиторськими вимогами відносно вказаної суми коштів, невключення відповідачем 1 таких вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не вважається судом неправомірним.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» в загальному розмірі 7602500,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Так, суд зазначає, що вимога про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» фактично є обставиною, якою позивач обґрунтовує свої інші вимоги - вимоги про зобов'язання акцептувати вимоги позивача, внести зміни до реєстру та подати зміни на затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Разом з тим, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів). Водночас заявлена позивачем вимога в частині визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Енергобанк» не зможе забезпечити їх поновлення, а отже обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, як встановлено судом, належним способом захисту є зобов'язання відповідача 1 вчинити дії, виконання яких на нього покладено законом та від виконання яких він ухиляється.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд зазначає, що за приписами ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За таких обставин, заявлення позивачем вимог про зобов'язання акцептувати вимоги позивача, внести зміни до реєстру та подати зміни на затвердження виконавчою дирекцією Фонду саме до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича є обґрунтованим, оскільки саме така особа в силу Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та рішення Виконавчої дирекції Фонду від 26 травня 2016 р. № 842, яким продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Енергобанк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37,38,47-52,52-1,53 Закону, є безпосередньо уповноваженою на вчинення таких дій.

При цьому, оскільки за приписами ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, суд дійшов висновку, що за наслідками часткового задоволення позову судові витрати у даній справі, які в силу ст. 49 Господарського процесуального кодексу України розподіляються відносно задоволених вимог (дві вимоги немайнового характеру), підлягають стягненню з відповідача 2 - Державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, вимоги щодо зобов'язання відповідача 1 вчинити дії судом задоволені частково, водночас з огляду на встановлені обставини неправомірності відхилення вимог позивача до банку, враховуючи, що вимоги про зобов'язання вчинити дії є вимогами немайнового характеру, на відповідача 2 покладається судовий збір у розмірі 2756,00 грн. (за дві вимоги немайнового характеру).

При цьому, щодо підвідомчості даного спору господарським судам, суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у постанові від 16.02.2016 №21-4846а15.

При цьому, у справі, яка розглядалась Верховним судом України (постанова від 15.06.2016 № 21-286а16,), судами було встановлено, що банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним, а отже, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

З огляду на наведене, оскільки, як встановлено судом, Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» знаходиться в процедурі ліквідації, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у даній справі повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Наведені обставини спростовують висновки відповідача 1 про непідвідомчість даної справи господарським судам та необхідність припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Більше того, як вбачається з поданих позивачем 08.07.2016 документів, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2016 закрито провадження у справі №826/2539/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити певні дії з підстав того, що вказаний спір не підлягає розглядові в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича акцептувати (визнати) вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" на суму заборгованості 628639 (шістсот двадцять вісім тисяч шістсот тридцять дев'ять) грн. 05 коп.

3. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" Брайка Станіслава Анатолійовича внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" в частині збільшення акцептованих вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" на суму 628639 (шістсот двадцять вісім тисяч шістсот тридцять дев'ять) грн. 05 коп. та подати зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" на затвердження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 17; ідентифікаційний код: 21708016) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (04071, м.Київ, вул. Воздвиженська, будинок 56; ідентифікаційний код: 33835113) судовий збір у розмірі 2756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 17.10.2016

Суддя І.М. Отрош