ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа № 914/1450/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Баварія Транс» за вих. № 19-8-1вих від 19.08.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4237/16 від 30.08.2016 р.),

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 року

у справі № 914/1450/16 (суддя Петрашко М.М.),

порушеній за позовом

Позивача: Приватного підприємства Баварія Транс, м. Львів,

До відповідача: Приватно підприємства Вест Імпекс, м. Львів,

Про стягнення 39151,57 грн. та судового збору.

За участю представників сторін

Від апелянта/позивача: ОСОБА_2 п/к за довіреністю № 0106 від 01.06.2016 р.;

Від відповідача: ОСОБА_3 п/к за довіреністю б/н від 06.06.2016 р.

Права та обовязки сторін, які визначені у ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам розяснені і зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представники подали письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 р., дану справу розподілено до розгляду складу колегії суддів: Данко Л.С. головуючий суддя, суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В. (а.с. 66).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.09.2016 року скаржнику відновлено строк для подання апеляційної скарги (а.с. 67), ухвалою суду від 02.09.2016 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та розгляд скарги призначено на 14 вересня 2016 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи)(а. с. 69, 70, 71).

У судовому засіданні, яке відбулося 14.09.2016 р. оголошено перерву до 12.10.2016 р. на 10 год. 10 хв., про що сторони були належним чином повідомлені у судовому засіданні, під розписку (а.с. 92).

Представник апелянта/позивача у судове засідання прибув, 06.10.2016 р. подав клопотання за вх. № ЛАГС 01-04/7283/16) про ознайомлення з матеріалами справи; з матеріалами справи ознайомився, про що свідчить особистий напис представника на клопотанні; подав докази про оплату судового збору (вх. № ЛАГС 01-04/7400/16 від 11.10.2016 р.), надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі, проти відзиву на апеляційну скаргу заперечив, зокрема пояснив, що п. 3.1. Контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015 р., укладений між ПП Вест Імпекс (продавець за контрактом) та Epsa Europaletten (D-89081 Ulm Lehr, Німеччина)(покупець за контрактом) передбачено, що товар поставляється продавцем покупцеві на умовах DAP Germany (згідно умов Інкотермс 2010) у пункт призначення, що п. 4.1. Контракту сторони узгодили, що загальна сума контракту включає вартість товару, упаковки, маркування транспортних послуг по поставці товару, які у відповідності до 5.1. Контракту здійснюються банківським переказом шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця на умовах 100% передоплати за кожну партію товару, що поставляється, згідно п. 3.7. Контракту кожна партія товару поставляється протягом 10 днів з дати отримання передоплати за цю партію товару, відтак вважає, що оскільки покупець розрахувався з продавцем за товар, в т.ч. сплатив кошти за транспорті послуги з перевезення вантажу, тому відповідач має сплатити позивачеві вартість перевезення, про що останній надіслав відповідачеві, 17.11.2015 р. претензію з вимогою оплати у 7-ми денний термін 30305,00 грн. послуги із міжнародного перевезення, які позивачем не оплачені по даний час, тому просить витребувати у відповідача докази поступлення на його рахунок коштів від покупця за проданий товар, що б переконатися, що покупець сплатив позивачеві кошти не тільки вартості товару, але й за перевезення вантажу, яке вчинив позивач; скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 р. у справі № 914/1450/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПП «Баварія Транс» задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача прибув, 13.09.2016 р. за вх. № ЛАГС 01-04/6685/16 подав відзив на апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги заперечив, зокрема, зазначив, що позивач не звернув уваги на те, що сторони за Контрактом внесли зміни у п. 3.1. Контракту, і згідно цього пункту передбачається можливість поставки товарів на умовах FCA Lviv та DAP Germany. Інші умови контракту залишені без змін, а так як перевезення у міжнародному сполученні відбулося на умовах FCA Lviv, про що зазначено в рахунку-фактурі № 02Е-03 від 30.03.2015 р. та ВМД № 209160000/2015/003704 (графа 20), оплатити за перевезення позивачу мав покупець, а так як останній не сплатив позивачу кошти за перевезення вантажу у міжнародному сполученні на вимогу позивача, останній вирішив стягнути кошти з відповідача, пояснив, що він не є належним відповідачем у даній справі і відповідальним за оплату транспортних витрат є компанія Epsa Europalletten, просить рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду даної справи, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів розглянула та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, перевірила правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, прийшла до висновку, рішення місцевого суду залишити - без змін, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.07.2016 р. у справі № 914/1450/16 (суддя Петрашко М.М.) у задоволенні позову відмовлено (п.1-й резолютивної частин судового рішення)(а. с. 58, 59-63).

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду Приватне підприємство «Баварія Транс» звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою за вих. № 19-8-1вих від 19.08.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4237/16 від 30.08.2016 р.), просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 26.07.2016 р. по справі № 914/1450/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Приватного підприємства «Баварія Транс», а судові витрати покласти на відповідача.

Скаржник апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що під час винесення місцевим судом рішення по справі № 914/1450/16 мала місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, через невірно встановлений характер правовідносин та правове становище сторін зобовязання, при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, що призвело до винесення незаконного та не обгрунтованого рішення та є підставою для його скасування в апеляційному порядку та винесення нового рішення.

Так, апелянт стверджує, що місцевий господарський суд, відмовляючи у позові, прийшов до помилкового висновку про те, що у відповідача, як замовника перевезення за разовим договором-заявкою від 26.03.2015 р. № 56, відсутній обовязок щодо оплати за перевезення вантажу, натомість такий обовязок належить покупцю вантажу, згідно контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015 р., укладений між ПП Вест Імпекс (продавець за контрактом) та Epsa Europaletten (D-89081 Ulm-Lehr, Німеччина)(покупець за контрактом).

На думку скаржника ані Договір - заявка від 26.03.2015 р. № 56, ані рахунок-фактура № 02Е-03 від 30.03.2015 р. не містять жодних згадок про те, що вони насправді сформовані на виконання контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015 р., а зазначення у рахункуфактурі терміну FCA Lviv правил Інкотермс, не може слугувати підставою для відмови у позові, оскільки рахунок-фактура є одностороннім документом, виписаним продавцем, не відповідає ознакам первинного документа, передбаченого ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є неналежним доказом у справі. В розумінні ст. 53 Митного кодексу України рахунком-фактурою підтверджують митну вартість товарів, та, на думку скаржника, окремо б зазначалося й про вартість перевезення, проте рахунок-фактура таких даних не містить.

Апелянт також стверджує, що сфера дії правил Інкотермс-2010 обмежується питаннями, повязаними з правами та обовязками сторін зовнішньоекономічного контракту купівлі-продажу відносно поставки товарів і тільки у зазначених аспектах та не поширюються на умови контракту, що стосується: 1) переходу права власності; 2) звільнення від відповідальності в певних ситуаціях; 3) порушення умов контракту та наслідків таких порушень.

Скаржник також покликається на те, що відповідно до ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, власне відправник зобовязаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату, відтак виходячи із умов Договору-заявки, відповідач зобовязаний сплатити позивачу плату, в силу ст. 528, 618 ЦК України, яка встановлює можливість покладення виконання обовязку боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто. Однак, у разі невиконання або неналежного виконання обовязку боржника іншою особою, зобовязує виконати такий обовязок самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, позов подано (надіслано по-пошті: 23.05.2016 р. (а.с. 27) до Господарського суду Львівської області (поступив 30.05.2016 р. за вх. № 1520)(а.с. 5) Приватним підприємством Баварія Транс до відповідача: Приватного підприємства Вест Імпекс про стягнення 39 151,57 грн., з яких 30305,00 грн. основний борг, 6006,20 грн. пеня, 415,97 грн. 3% річних та 2424,40 грн. інфляційні втрати (а.с. 5-6).

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

За умовами ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

У ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2015 р. між Приватним підприємством Баварія Транс (перевізник) та Приватним підприємством Вест Імпекс (замовник) укладено Договір-заявку № 56 на перевезення вантажу - піддони, автомобільним транспортом (ВС0340Вс0790ХЕ), за маршрутом: Україна, Львівська обл., Стрий - D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9, вантажоодержувач і платник: Epsa Europaletten (D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9).

Згідно умов Договору-заявки: адреса завантаження: м.Стрий, Львівської області; адреса розвантаження - D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9; вантажоодержувач і платник - Epsa Europallettеn (D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9); вантаж піддони, 22 т, 86 кб, тент; дата завантаження 30.03.2015 р.; термін доставки 1-2.04.2015 р.; сума фрахту 1200 Євро; порядок оплати безготівковий розрахунок після вивантаження (вигрузки) машини; перевізник Приватне підприємство Баварія Транс; замовник: Приватне підприємство Вест Імпекс для Epsa Europallettеn; автомобіль НОМЕР_1/ВС0790ХТ (а.с. 10).

Вказаний вище правочин (а.с. 10), укладений сторонами у письмовій формі договору-заявки, містить предмет договору, найменування сторін та їх юридичні адреси, ціну (сума фрахту) договору, строк виконання договору (термін доставки), передбачено відповідальність сторін, контактних осіб, митне оформлення і митне очищення, митний перехід, місце завантаження та розвантаження зазначеного у договорі-заявці вантажу, погоджено порядок внесення змін та доповнень до даного договору, додаткові умови. У Договорі-заявці зазначено, що даний договір (п. 2 Договору-заявки), складено у двох екземплярах, що мають однакову юридичну силу. Договір-Замовлення вступає в дію з моменту його підписання кожною стороною і діє до моменту виконання зобовязань кожною із сторін. За спільною згодою факсимільний варіант даного Договору-Замовлення має ту ж юридичну силу, що і оригінал. Зазначений Договір-заявка укладено між сторонами (Перевізником та Замовником) відповідно до ст. 627 ЦК України, у письмовій формі, підписано уповноваженими представниками двох сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що не суперечить ст.ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином, відповідно до ст. 204 ЦК України, оскільки апелянтом не доведено перед судом зворотнього.

У статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004р. № 1955-ІУ (із змінами і доповненнями, чинними на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що:

транспортно-експедиторська діяльність підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо повязана з організацією та забезпеченням перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

експедитор (транспортний експедитор) субєкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, враховуючи плату експедитору;

перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобовязання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

учасники транспортно-експедиторської діяльності клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного (стаття 2 Закону).

Відповідно до статті 316 Господарського кодексу України (далі за текстом ГК України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу.

Аналогічні приписи містить ст. 929 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України).

Отже, Договір-заявка № 56 від 26.03.2015 р. на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за своїми основними та неосновними (другорядними) ознаками містить всі істотні умови договору транспортного експедирування.

Договір транспортного експедирування, правовідносини за яким регулюються статтею 316 ГК України та статтями ОСОБА_1 65 ЦК України та договір перевезення вантажів (ОСОБА_1 64 ЦК України).

Слід зазначити, що правовідносини перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні регулюються: Конвенцією про договір міжнародного дорожного перевезення вантажів /«Конвенцией о договоре международной дорожной перевозки грузов» (КДПГ) (Женева, 19 травня 1956 р.), Цивільним кодексом України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про транспорт», Статутом автомобільного транспорту, іншими нормативними актами України. До Конвенції, що підписана в м. Женеві 19 травня 1956 року, Союз РСР приєднався 1 серпня 1983 року, і вона стала чинною для нього з 1 червня 1986 р. Відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна є правонаступником прав і обовязків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки Крім того, на підставі постанови Верховної Ради України від 17 вересня 2002 року «Про приєднання України до Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів» (Віденська конвенція) Україна приєдналася до Конвенції. Відповідно до статті 34 Віденської конвенції, коли частина або частини території держави відокремлюються і утворюють одну або декілька держав, незалежно від того, чи продовжує існувати держава-попередниця, будь-який договір, що був у силі на момент правонаступництва держав стосовно всієї території держави-попередниці, продовжує бути у силі стосовно до кожної утвореної таким чином держави-наступниці. Законом України «Про дію міжнародних договорів на території України» від 10.12.2001 р. встановлено, що укладені і належним чином ратифіковані Україною міжнародні договори становлять невідємну частину національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Відповідно до частини третьої статті 4 ГПК України, якщо в міжнародних договорах України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У сфері зовнішньоекономічних звязків використовуються також міжнародні торгові звичаї, які у ряді випадків тлумачаться міжнародними організаціями. Прикладом можуть бути розроблені Міжнародною торговою палатою Уніфіковані правила та звичаї, зокрема, Офіційні правила тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (редакція: 2000 року, 2010 року).

Згідно з Указом Президента України від 04.10.94 р. № 566/94 «Про заходи щодо впорядкування розрахунків за договорами, що укладають субєкти підприємницької діяльності України» розрахунки за зовнішньоекономічними договорами (контрактами), укладеними субєктами підприємницької діяльності України всіх форм власності, предметом яких є товари (роботи, послуги), здійснюються відповідно до Уніфікованих правил та звичаїв для документарних акредитивів Міжнародної торгової палати, Уніфікованих правил по інкасо Міжнародної торгової палати. Субєкти підприємницької діяльності України під час укладання та виконання зовнішньоекономічних договорів (контрактів) мають забезпечувати додержання вимог, передбачених зазначеними Уніфікованими правилами, а згідно Указу Президента України від 04.10.94 № 567/94 «Про застосування міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів» зазначені правила можуть застосовуватися під час укладення субєктами підприємницької діяльності України всіх форм власності договорів, у т.ч. зовнішньоекономічних договорів (контрактів), предметом яких є товари.

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс (редакція 2010 року)» це міжнародні правила визнані урядовими органами, юридичними компаніями, комерсантами в усьому світі як тлумачення найбільш застосовних в міжнародній торгівлі термінів. Сфера дії Інкотермс поширюється на право й обовязки сторін за договором купівлі-продажу в частині постачання товарів (умови постачання товарів). Комерсанти, які бажають застосовувати редакцію 2010 року повинні зазначати, що їхній договір регулюється згідно з «Інкотермс-2010».

Сторони за Контрактом № 24-03/15/1 від 24.03.2015 р. у п. 3.1. передбачили, що їхній договір регулюється згідно з «Інкотермс-2010»; у п. 12.6. Контракту сторони погодили, що «При розумінні цього Контракту мають силу міжнародні правила інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс-2010»; а шляхом внесення змін, 25.03.2015 р. до п. 3.1. цього Контракту (Додаток № 1)(а.с. 21) сторони визначили можливість поставки товару на умовах FCA Lviv та DAP Germany. Інші умови контракту залишені без змін.

Враховуючи наведене та те, що поставка товару: піддони, 22 т., 86 кб., тент, шляхом його доставки (перевезення) автомобілем: НОМЕР_1/ВС0790ХТ (водій ОСОБА_4 /Ivanchuk Bogdan/) за Договором-заявкою № 56 від 26.03.2015 р. у міжнародному сполученні, за маршрутом: м.Стрий, Львівської обл. - D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9, вантажоодержувач і платник - Epsa Europallettеn (D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9, відбулося на умовах FCA Lviv, зазначено у рахунку-фактурі № 02Е-03 від 30.03.2015 р. (а.с. 49) та вантажно-митній декларації (форма МД-2) (далі по тексту ВМД) № 209160000/2015/003704 (а.с. 50), колегія суддів вважає твердження апелянта, що Офіційні правила Інкотермс-2010 не можуть застосовуватися до даних правовідносин, не обгрунтованими.

Отже на спірні правовідносини сторін у даній справі поширюються, крім національного законодавства про перевезення вантажів, положення Конвенції.

ОСОБА_5 5 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПГ) (Женева, 19 травня 1956 р.) передбачено, що накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником (транспортером), при цьому ці підписи можуть бути надрукованими або замінені штемпелями відправника і перевізника (транспортера), якщо це допускається законодавством країни, в якій складена накладна. Перший примірник накладної передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій зберігається перевізником (транспортером). ОСОБА_5 6 Конвенції визначено реквізити, які мають бути вказані в накладній на міжнародне перевезення вантажів. Пунктом 1 статті 7 Конвенції передбачено, що відправник несе відповідальність за всі затрати (издержки) і збитки, спричинені йому в наслідок неточності або недостатності: а) вказівок, згаданих в підпунктах b), d), e), f), g), h) і j) пункту 1 статті 6; b) вказівок, згаданих в пункті 2 статті 6; с) всіх інших вказівок або інструкцій, які даються відправником для складання накладної або для включення в неї. Як зазначено у п. 1 статті 9 Конвенції, накладна, оскільки не доказано протилежного, служить доказом умов договору і посвідченням прийняття вантажу перевізником (транспортером). Згідно п. 2 Конвенції, при відсутності в накладній мотивованих застережень, наявна презумпція, що вантаж і його упаковка були зовнішньо в справному стані на момент прийняття вантажу перевізником і що число вантажних місць, а також розмітка і номера відповідали вказівкам накладної. ОСОБА_5 11 Конвенції визначено, що відправник зобовязаний до передачі вантажу приєднати до накладної або надати в розпорядження перевізника необхідні документи і повідомити всі необхідні дані для виконання митних або інших формальностей (п.1.). Згідно з п. 2 статті 11 Конвенції, перевірка правильності та повноти цих документів не лежить на обовязках перевізника (транспортера). Відправник відповідає перед перевізником за всілякі збитки (всякий ущерб), який може бути спричинений відсутністю, недостатністю або неправильністю цих документів і відомостей, за виключенням випадків вини перевізника. Перевізник несе відповідальність на тих же засадах, що і комісіонер, за наслідки втрати або неправильного використання документів, згаданих у накладній, долучених до неї або вручених йому; суму, яка належиться до відшкодування не повинна, однак, перевищувати ту, яка належала би до оплати у випадку втрати вантажу (п. 3 ст. 11 Конвенції). ОСОБА_5 13 Конвенції визначено, що по прибуттю вантажу на місце, передбачене для його здачі, одержувач має право вимагати передачі йому другого примірника накладної і передачі йому вантажу, при цьому ним видається відповідна розписка в прийнятті. ОСОБА_5 14, 15, 16 Конвенції передбачені дії перевізника при неможливості передачі вантажу одержувачу, відмову вантажоодержувача від отримання вантажу тощо. Відповідно до статті 19 Конвенції, признається, що мало місце прострочення, якщо вантаж не був доставлений в договорений строк або при відсутності договореного строку, приймаючи до уваги обставини, в яких перевезення проводилось, а при частковому завантаженні приймаючи до уваги час, необхідний для складання партії вантажу частинами в нормальних умовах, - фактична тривалість перевезення перевищує час, необхідний при звичайних умовах для виконання перевезення старанним перевізником. У всіх інших випадках, згідно статті 30 Конвенції, якщо одержувач прийняв вантаж і не встановив стану вантажу в присутності перевізника або саме пізніше в момент прийняття вантажу, коли мова йде про очевидні втрати або пошкодження, або протягом семи днів з дня прийняття вантажу, не враховуючи неділі і інших вихідних днів, коли мова йде про непомітні зовні втрати або пошкодження, не вчинив перевізнику застережень, які вказують на загальний характер втрат або пошкоджень, вважається, оскільки не доказано зворотнього, є наявною підстава для презумпції, що вантаж був прийнятий в стані, описаному у накладній. Прострочення в доставці вантажу може привести до сплати відшкодування лише в тому випадку, якщо було вчинено письмове застереження («письменная оговорка») протягом 21 дня з дня передачі вантажу в розпорядження одержувача (п. 3 ст. 30 Конвенції). При передачі вантажу уповноваженій особі вантажоодержувача за договором, без застережень, перевезення вважається закінченим.

Вимоги до Міжнародної транспортної накладної (CMR) викладені у ст. ст. 5, 6, 9, 11 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПГ) (Женева, 19 травня 1956р.), ст. 47 ОСОБА_5 автомобільного транспорту Української РСР та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.97р. № 363.

Міжнародна транспортна накладна (CMR) є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Вантажовідправник і вантажоодержувач несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей вказаних у товарно-транспортних документах. При передачі вантажу уповноваженій особі вантажоодержувача за договором, без застережень, перевезення вважається закінченим.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.97р. № 363 (в редакції чинній на час розгляду даної справи) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбутковування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу і обліку виконаної роботи. Крім того, підпунктом 11.1 пункту 11 Правил перевезення визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Як зазначено вище у цій постанові, 26.03.2015 р. між Приватним підприємством Баварія Транс (перевізник) та Приватним підприємством Вест Імпекс (замовник) було укладено Договір-заявку № 56 на перевезення вантажу - піддони, автомобільним транспортом (ВС0340Вс0790ХЕ), за маршрутом: Україна, Львівська обл., м. Стрий - D-89081 Ulm-Lehr, Germany /Німеччина/, Industrie str. 9, вантажоодержувач і платник: Epsa Europaletten (D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9), місце розвантаження - D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9; дата завантаження 30.03.2015 р.; термін доставки 1-2.04.2015 р.; сума фрахту 1200 Євро; порядок оплати безготівковий розрахунок після вивантаження (вигрузки) машини; перевізник Приватне підприємство Баварія Транс; замовник: Приватне підприємство Вест Імпекс для Epsa Europallettеn; автомобіль НОМЕР_1/ВС0790ХТ (а.с. 10).

Виходячи із змісту викладеного у Міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) (а.с. 16) та Вантажно-митній декларації (форма МД-2) № 209160000/2015/003704 (а.с. 51-52), оформлення якої, поряд із CMR є обовязковим при міжнародному перевезенні вантажу, зазначено відправника вантажу, одержувача вантажу, країну знаходження товару, умови поставки товару: рахунок фактура № 02Е-03 від 30.03.2015 р. (графа 6 CMR), найменування вантажу (графа 9 CMR) піддони деревяні розміром 1200*800; вага брутто (кг) 18500 (графа 11 CMR) та вага брутто та вага нетто (кг) 18500 (графи 35, 38 ВМД форми МД-2), ціна товару: 2653,0000, відбулося за правилами FCA UA Lviv, за маршрутом: Україна, Львів - D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9, одержувач: Epsa Euro Рalettenhandel, Industrie str. 9, 89081, Ulm, автомобілем ВС0340Вс0790ХЕ, на підставі рахунку фактури № 02Е-03 від 30.03.2015 р. (графа 6 CMR) дата доставки: 04.04.2015 р., перетин кордонів посвідчено відповідними печатками митних органів (а.с. 16, 50,49).

Зокрема, слід зазначити, що МТТН (CMR)(а.с. 16), яка подана місцевому суду власне позивачем, про що зазначено у мотивувальній частині судового рішення, містить пряме посилання на рахунок фактуру № 02Е-03 від 30.03.2015 р. (графа 6 CMR), відтак зазначений рахунок-фактура є невідємною частиною вищезазначеного транспортного експедирування вантажу.

МТТН (CMR) та ВМД підписані представником одержувача вантажу, його підпис посвідчено печаткою одержувача, без будь-яких зауважень та застережень.

Отже, в даному випадку, відбулася передача вантажу уповноваженій особі вантажоодержувача за договором, без застережень, відтак перевезення вважається закінченим.

Щодо терміну «FCA», то він може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під терміном FCA «FREE CARRIER (... name place) «франко-перевізник (... назва місця призначення)» за правилами Інкотермс-2010 слід розуміти, що основне перевезення не оплачено. Термін «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання перевізнику призначеного покупцем в названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобовязання щодо завантаження й розвантаження товару в такому місці. Якщо поставка здійснюється на території продавця, останній відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару. Відповідно до розділу Б правил ст. Б.10 «Інші обовязки» передбачено, що покупець зобовязаний сплатити всі витрати та збори, повязані з одержанням документів або еквівалентних їм електронних повідомлень згаданих у статті А.10., а також відшкодувати витрати, понесені продавцем у звязку з наданням покупцю допомоги у відповідності із згаданих статей. ОСОБА_510. «Інші обовязки»: продавець зобовязаний на прохання за рахунок і на ризик покупця надати йому всіляке сприяння в одержанні будь-яких документів чи еквівалентні їм електронні повідомлення (інших ніж зазначено в статті А.8.). Продавець зобовязаний забезпечити покупця, на його вимогу, інформацією необхідною для оформлення страхування. ОСОБА_5 А.8. «Докази поставки, транспортні документи або еквівалентне йому електронне повідомлення»: продавець зобовязаний за власний рахунок надати покупцю звичайні докази поставки товару у відповідності зі ст. А.4. ОСОБА_5 А.4. «Поставка»: продавець зобовязаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі ст. А.3«а» у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки. ОСОБА_5 А.3. «Договірне перевезення та страхування»:«а) Договір перевезення», зокрема, передбачає, що продавець вправі укласти договір перевезення на звичайних умовах за рахунок і на ризик покупця.

З урахуванням наведеного, твердження представника апелянта про те, що не зважаючи на термін FCA «франко-перевізник», який зазначено у ВМД № 209160000/2015/003704 та рахунку-фактурі № 02Е-03 від 30.03.2015 р., за перевезення та доставку вантажу до місця призначення: D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9, має платити Приватне підприємство «Вест Імпекс» (відповідач по даній справі), не знайшли свого документального та нормативного підтвердження.

Частинами 1, 2 статті 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обовязок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобовязання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобовязання, повязані з перевезенням.

ОСОБА_6 65 ЦК України поширюються також на випадки, коли обовязки експедитора виконуються перевізником.

Організація безпосередньо самих перевезень вантажів за договором транспортного експедирування регулюється нормативно-правовими актами України перевезення вантажів.

Відповідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ст. 916 ЦК України).

Враховуючи вищенаведені норми права, які регулюють транспортне експедирування перевезення вантажу, посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом «конструкція двохстороннього договору-заявки від 26.03.2015 р. № 56 на міжнародне перевезення вантажу розглядалося судом як трьохстороння угода», є помилковим.

Як зазначено вище у цій постанові, та вбачається з матеріалів справи, 26.03.2015 р. між Приватним підприємством Баварія Транс (перевізник) та Приватним підприємством Вест Імпекс (замовник) укладено Договір-заявку № 56 на перевезення вантажу.

Згідно Договору-заявки: адреса завантаження м. Стрий, Львівської області; адреса розвантаження - D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9; вантажоодержувач і платник - Epsa Europallettеn (D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9); вантаж піддони; дата завантаження 30.03.2015р.; термін доставки 1-2.04.2015 р.; сума фрахту 1200 Євро; порядок оплати безготівковий розрахунок після вигрузки машини; перевізник: Приватне підприємство Баварія Транс; замовник: Приватне підприємство Вест Імпекс для Epsa Europallettеn; автомобіль НОМЕР_1/ВС0790ХТ.

Зі змісту Договору-заявки № 56 від 26.03.2015 р. вбачається, що Приватне підприємство Вест Імпекс подало заявку на перевезення вантажу на замовлення компанії Epsa Europallettеn, про що прямо зазначено у самій заявці, зокрема у реквізитах замовника, і підписавши даний договір та скріплюючи його печаткою позивачу було відомо про зазначені обставини.

Як зазначено у Договорі-заявці, вантажоодержувачем і платником є Epsa Europallettеn (D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9).

25.03.2015 р. між ПП Вест Імпекс (продавець) та Epsa Europallettеn (покупець) укладено додаток № 1 до контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015р. відповідно до п.1 якого, згідно умов контракту, а саме пункту 3.1. вносяться наступні зміни: «Передбачена можливість поставки товарів на умовах FCA Lviv та DAP Germany».

Слід зазначити, що відповідно до рахунку-фактури № 02Е-03 від 30.03.2015р. (а.с. 49) виписаної на вантаж та вантажно-митної декларації (а.с. 50), перевезення здійснювалось на умовах FCA Lviv, про що не могло бути невідомо позивачу, як перевізнику (експедитору), який надавав послуги з перевезення вантажу, в т.ч. через митний кордон, що підтверджується відтиском печатки Львівської митниці та засвідчує перетин кордону.

Як зазначено вище у цій постанові, термін FCA згідно правил Інкотермс франко-перевізник означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.

Колегія суддів виходячи із вищенаведеного, погоджується з висновком місцевого суду про те, що обовязок по оплаті за перевезення вантажу лягає на покупця згідно контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015 р., яким є Epsa Europalletten (D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9).

Зі змісту Договору-заявки вбачається, що відповідач, замовляючи послуги з перевезення вантажу для компанії Epsa Europalletten, діяв як її представник у межах замовлення такої послуги, який в силу контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015 р., є також продавцем товару для перевезення якого укладався договір перевезення.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно Міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від 30.03.2015 р., що міститься у матеріалах справи (а.с. 16), вантаж було доставлено компанії Epsa Europalletten, про що свідчить підпис представника компанії Epsa Europalletten скріплений печаткою, відтак отримавши вантаж, компанія Epsa Europalletten тим самим прийняла виконання перевезення на умовах FCA Lviv, згідно яких, обовязок по оплаті за перевезення вантажу лягає на Epsa Europalletten (D-89081 Ulm-Lehr, Germany, Industrie str. 9), а відповідно схвалила такий правочин вчинений відповідачем на користь компанії Epsa Europalletten.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що одержувачу вантажу Epsa Europalletten, Німеччина, не було відомо про обовязок оплатити вартість перевезення, як і твердження представника апелянта у судовому засіданні, що одержувач вантажу «був здивований таким обовязком» та, що позивач звертався до Epsa Europalletten, Німеччина, з вимогою про оплату за перевезення, колегією суддів не приймається, оскільки вони не підтверджені апелянтом/позивачем жодними належними та допустимими доказами.

Разом з тим, у МТТН (CMR) зазначено, що товар поставлявся на підставі рахунку-фактури № 02Е-03 від 30.03.2015 р., в якому зазначено про умови поставки FCA Lviv, про що зазначено вище у цій поставі та встановлено місцевим судом.

Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 1 ГПК України).

Сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу (ст. 21 ГПК України).

З огляду на обставини встановлені вище, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем не доведено порушення його права або охоронюваного законом інтересу відповідачем, відтак суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову заявленого до відповідача з підстав його необгрунтованості.

Не заслуговує на увагу суду покликання апелянта/позивача в апеляційній скарзі на те, що /приведено дослівно/«Та обставина, що у Договорі-заявці вантажовідправник зазначив платником перевезення вантажоодержувача, який в свою чергу не виконав покладеного на нього обовязку і очевидно не знав про нього, свідчить про необхідність застосування приписів ст. 528 ЦК України, яка встановлює можливість покладення виконання обовязку боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або по суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто. Однак, у разі невиконання або неналежного виконання обовязку боржника іншою особою, зобовязує боржника виконати такий обовязок самостійно» з покликанням на ст. 618 ЦК України, так як виконання обовязку іншою особою «передоручення виконання» можливо, якщо воно покладено на цю особу боржником.

Якщо з умов договору, вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати особисто, виконання зобовязання може бути покладено боржником на іншу особу.

Апелянт не надав суду жодних доказів в розумінні статей 33, 34 ГПК України про те, що боржник: Epsa Europalletten, поклав виконання свого особистого обовязку щодо оплати за доставку перевезенням вантажу на іншу особу - відповідача по даній справі, як боржника, то й покладення виконання зобовязання на третю особу за загальним правилом є неможливим. Це випливає з того, що за загальним правилом, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання тільки особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Покладення відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязання не на боржника, а на іншу особу, яка, в даному випадку, визначена, довільно, позивачем, законодавцем не передбачено.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відхилення заяви відповідача (вх. № 25852/16 від 21.06.2016р.)(а.с. 35) про застосування позовної давності, так як відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29 травня 2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ст. 34 ГПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають фактичне значення для вирішення даного спору, колегія суддів приходить до висновку, рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 р. у справі № 914/1450/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 року у справі № 914/1450/16 - залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

12.10.2016 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано, з урахуванням святкових та вихідних днів - 17.10.2016 р.