ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р.Справа № 910/7118/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», м. Дніпропетровськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМП-2013», м. Київ
про про припинення неправомірного використання знака для товарів і послуг
за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк - звернувся позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ОМП-2013 - про припинення неправомірного використання знака для товарів і послуг ПриватБанк на терміналах самообслуговування.

Позовні вимоги було вмотивовано використанням відповідачем знаку для товарів та послуг "ПриватБанк" на терміналах самообслуговування за адресами (з урахуванням прийнятої господарським судом Дніпропетровської області уточненої позовної заяви арк.с. 61-63) м. Харків, пр. Гагарина, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 370, без дозволу позивача.

В судовому засіданні 19.09.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, просила суд відкласти розгляд справи для надання додаткових доказів по справі, у звязку з чим ухвалою суду від 19.09.2016 р. розгляд справи було відкладено на тривалий строк до 10.10.2016 р.

Позивач правом на участь в судовому засіданні 10.10.2016 р. не скористався, свого повноважного представника в судове засідання не направив, витребуваних судом документів та додаткових доказів по справі не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач правом на участь в судовому засіданні 10.10.2016 р. також не скористався, але у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що докази, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог (фотографії екранів терміналів самообслуговування (арк.с. 14-15)) здійснені 29.05.2015 р. та були використані в іншій схожій справі у господарському суді Дніпропетровської області, за результатами розгляду якої судом було відмовлено в задоволенні позовних вимоги позивача у даній справі. Відповідач також зазначає, що в належних йому терміналах самообслуговування схожий на зареєстрований позивачем знак не використовується, відповідні термінали використовують позначення/ідентифікатор, який дає можливість платнику з-поміж інших постачальників (провайдерів) ідентифікувати необхідного провайдера та поповнити свій картковий рахунок, який відкритий в ПАТ КБ Приватбанк.

Окрім того, відповідач зазначає, що жодних терміналів самообслуговування відповідача за адресою: м. Харків, пр.Гагаріна, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 370 не розміщено.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

Позивачу належать виключні права на знак для товарів та послу згідно свідоцтва на знак для товарів і послуг №23794 від 15.03.2002 р. (арк.с. 13).

Позивач стверджує, що відповідач порушує його права на знак для товарів і послуг позивача згідно свідоцтва №23794 від 15.03.2002 р., оскільки використовує схожий знак на терміналах самообслуговування, що належать відповідачу та розміщені за адресами: м. Харків, пр.Гагаріна, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 370.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зважаючи на наведені вимоги чинного процесуального законодавства, обов'язок по доведенню обставин, з якими позивач повязує порушення своїх прав як власника знака для товарів і послуг згідно свідоцтва №23794 від 15.03.2002 р., покладається саме на позивача.

Таким чином, позивач має довести факт використання відповідачем знаку для товарів і послуг, зареєстрованого за позивачем, на належних відповідачу терміналах за адресами: м. Харків, пр.Гагаріна, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 370.

Суд вважає, що всупереч вимогам ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, позивачем наведені вище обставини не доведено.

Так, як доказ на підтвердження факту порушення відповідачем прав на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва №23794 від 15.03.2002 р. у звязку з його використанням на терміналах самообслуговування за адресами: м. Харків, пр.Гагаріна, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 370, позивачем надано фотографії екранів терміналів самообслуговування (арк.с. 14-20, 69-74)

Суд визначає вказані фотографії екранів терміналів самообслуговування як неналежні та недопустимі докази на підтвердження обставин порушення відповідачем права позивача на знак для товарів і послуг згідно свідоцтва №23794 від 15.03.2002 р., оскільки з них не вбачається ні належності терміналів відповідачу, ні місцезнаходження відповідних терміналів саме за адресами, вказаними позивачем, ні використання відповідачем на терміналах знаку для товарів і послуг згідно свідоцтва №23794 від 15.03.2002 р.

Окрім того, позивачем не надано належних доказів того, що відповідач взагалі використовував належний позивачу знак для товарів та послуг із порушенням прав інтелектуальної власності останнього.

Як визначено в ч.ч. 1, 2 ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

В частині 1 ст. 420 ЦК України торговельні марки (знаки для товарів і послуг) визначено як об'єкти права інтелектуальної власності

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг, знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб;

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг, свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом: зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг; зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Втім, в матеріалах справи відсутні, а позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів використання відповідачем знаку для товарів і послуг згідно свідоцтва №23794 від 15.03.2002 р. (чи схожого позначення) стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві; доказів, які б свідчили, що внаслідок використання знаку позивача (чи схожого позначення) в терміналах самообслуговування, відповідач вводить або може ввести в оману споживачів послуг, які надає позивач.

Як свідчать пояснення відповідача, в терміналах самообслуговування знак позивача, зареєстрований згідно свідоцтва на знак для товарів і послуг №23794 від 15.03.2002 р., використовується відповідачем як ідентифікатор, який дає змогу платнику з-поміж інших постачальників (провайдерів) ідентифікувати необхідного провайдера та поповнити свій картковий рахунок, який відкритий в ПАТ КБ Приватбанк (відзив на позовну заяву арк.с. 31-32).

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні 19.09.2016 р., спір у даній справі обумовлено здійсненням відповідачем через належні йому термінали обслуговування карткових рахунків клієнтів ПАТ КБ Приватбанк без згоди банку. Такі підстави не узгоджуються з обраним позивачем способом захисту права у сфері інтелектуальної власності (припинення неправомірного використання знаку для товарів та послуг) та обумовлює його неефективність щодо такого порушення, на яке вказує позивач.

З огляду на наведене, позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Суд відхиляє твердження відповідача про вирішення аналогічного спору в господарському суді Дніпропетровської області, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні докази, а згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою господарського суду Харківської області від 06.07.15р. у справі № 904/5754/15 позовну заяву позивача у даній справі до відповідача у даній справі про припинення порушення прав власника на торгівельну марку було повернуто позивачу на підставі п.3 ч.1 ст. 63 ГПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України. Відповідно до даної норми при відмові в задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 16, 418, 420 ЦК України, ст.ст. 1, 16 Закону України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 43, 44, 48, 49,75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 11.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_1