номер провадження справи 28/1/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016 справа № 908/2496/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФІНАНС-2016» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 42)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРТРАНС» (69001, місто Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 16, кімната 7)

про стягнення 91866,00 грн.

Суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 26.05.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 11.10.2015р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 26.09.2016 р. звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФІНАНС-2016» з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРТРАНС» про стягнення 91866,00 грн. заборгованості. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором № 2202/Зап від 22.02.2016 р., внаслідок чого утворилась заборгованість. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на ст.ст. 55, 59, 124 Конституції України, ст.ст. 193, 283 ГК України, ст.ст. 526, 530 ЦК України.

Ухвалою суду від 27.09.2016 року порушено провадження у справі № 908/2496/16, присвоєно справі номер провадження 28/1/16, судове засідання призначене на 12 жовтня 2016 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі матеріалами та закінчений 12.10.2016 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача на вимогу суду надав витребувані документи; проти наявності заборгованості в рамках договору № 2202/Зап від 22.02.2016 р. не заперечував, про що зазначив у відзиві від 12.10.2016 р. (вх. № 09-06/25870 від 12.10.2016 р.). Посилався на те, що прострочення оплати наданих послуг виникло через брак оборотних коштів на підприємстві; зазначав, що відповідач зобовязується в найкоротші терміни виконати умови договору та погасити існуючу заборгованість.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РОСУКРТРАНС» (замовник, відповідач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФІНАНС-2016» (виконавець, позивач у справі) 22.02.2016 р. уклали договір № 2202/Зап (надалі договір).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором виконавець зобовязується за завданням замовника надавати послуги/виконувати роботи за переліком, визначеним Специфікацією до даного договору, а замовник зобовязується оплатити послуги/роботи за цінами та на умовах, передбачених відповідною Специфікацією.

Специфікації, відповідно до яких визначається перелік послуг/робіт, що надаються/виконуються замовником, їх вартість та інші умови визначені сторонами як необхідні, є додатком до цього договору та його невідємною частиною (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору вартість послуг/робіт, що надаються на цим договором, визначається відповідною Специфікацією.

Оплата послуг/робіт за даним договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт за відповідний період (п. 4.4 договору).

Пунктом 5.1 договору сторонами узгоджено, що факт надання послуг/виконання робіт підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками.

Згідно з п. 5.2 договору протягом пяти робочих днів з моменту отримання від виконавця актів приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт, замовник підписує і скріплює своєю печаткою ці акти та повертає один екземпляр виконавцеві, або в такий же строк відмовляє виконавцеві в підписанні акту, шляхом направлення виконавцеві письмових заперечень із зазначенням обґрунтованих причин такої відмови. Відсутність у встановлений цим пунктом строк письмової відмови замовника від підписання акту приймання-передачі наданих послуг/виконаних робіт свідчить про прийняття наданих послуг/робіт і відсутність претензій до їх якості.

Учасниками правочину 22.02.2016 р. до договору підписано специфікації у кількості трьох штук із визначенням вартості послуг/робіт.

Про факт надання послуг передбачених договором № 2202/Зап на загальну суму 1290817,82 грн. свідчать акти надання послуг:

- Акт надання послуг № Є-00000333 від 21.03.2016р. на суму 244 948,15 грн. з ПДВ;

- Акт надання послуг № Є-00000334 від 21.03.2016р. на суму 157 660,20 грн. з ПДВ;

- Акт надання послуг № Є-00000544 від 30.04.2016р. на суму 3 975,48 грн. з ПДВ;

- Акт надання послуг № Є-00000549 від 30.04.2016р. на суму 276 596,95 грн. з ПДВ;

- Акт надання послуг № Є-00000576 від 11.05.2016р. на суму 607 637,04 грн. з ПДВ;

Вищезазначені акти, враховуючи положення п. 5.2 договору, замовником отримувалися та підписувалися без будь-яких зауважень, внаслідок чого, враховуючи п.4.4. договору, зазначені акти є доказом надання позивачем замовнику послуг за даним договором та підставою для здійснення оплати.

Відповідач зобовязання щодо оплати наданих послуг/виконаних робіт в установлений договором строк не виконав, чим порушив умови договору.

Невиконання відповідачем зобовязань за договором № 2202/Зап від 22.02.2016 р., наявність заборгованості за надані послуги, стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором № 2202/Зап від 22.02.2016 р. у розмірі 91866,00 грн. підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати наданих, у встановлені договором строки, не виконав, факт порушення відповідачем умов договору, доведений позивачем та визнаний відповідачем.

Відповідно до ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно зі ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Отже, визнання відповідачем наявності заборгованості в рамках договору №2202/Зап від 22.02.2016 р. відповідає обставинам справи, а вимога позивача про стягнення 91866,00 грн. основного боргу задовольняється судом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «РОСУКРТРАНС» (69001, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 16, кімната 7, ідентифікаційний код 35610254) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФІНАНС-2016» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 42, ідентифікаційний код 40165814) 91866,00 грн. (девяносто одну тисячу вісімсот шістдесят шість грн. 00 коп.) основного боргу, 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 13 жовтня 2016 р.

Суддя О.В. Федорова