КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа№ 911/799/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Івашин О.Є. - посвідчення №031867 від 02.02.2015р.

від позивача: не з'явились

від відповідача-1: не з'явились

від відповідача-2: Терещенко І.В. - дов. б/н від 03.10.2016р.

треті особи-1 - 9: не з'явились

від третіх осіб 1-9: не з'явились

від третьої особи-10: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Прокуратури Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 13.05.2016р.

у справі № 911/799/16 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах територіальної громади в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області

до Обухівської районної державної адміністрації Київської області

(відповідач-1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалфі Девелопмент Груп" (відповідач-2)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_5 (третя особа-1)

ОСОБА_6 (третя особа-2)

ОСОБА_7 (третя особа-3)

ОСОБА_8 (третя особа-4)

ОСОБА_9 (третя особа-5)

ОСОБА_10 (третя особа-6)

ОСОБА_11 (третя особа-7)

ОСОБА_12 (третя особа-8)

ОСОБА_13 (третя особа-9)

Громадська організація Яхт-клуб "Борей" (третя особа-10)

про визнання недійсними та скасування розпоряджень та витребування майна з чужого незаконного володіння

В судовому засіданні 04.10.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016р. прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах територіальної громади в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області до Обухівської районної державної адміністрації Київської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалфі Девелопмент Груп" про визнання незаконним та скасування розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 36 від 16.01.2009р. в частині затвердження та відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_12, та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 588 від 13.05.2009 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_16 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Козинської селищної ради», а також просив скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ "Амалфі Девелопмент Груп" на земельну ділянку для індивідуального садівництва, витребувати з незаконного володіння ТОВ "Амалфі Девелопмент Груп" на користь територіальної громади в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області земельну ділянку загальною площею 8 га, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області (кадастровий номер: НОМЕР_1).

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.05.2016р. у справі № 911/799/16 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, прокурор звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням загальновизнаних принципів здійснення правосуддя, якими є законність, всебічне, повне і об'єктивне дослідження обставин справи.

На думку прокурора місцевий господарський суд в порушення вимог ст..261 ЦК Українри, ст..4-7, 43 ГПК України не навів доводів з посиланням на конкретні докази та факти для визначення дійсного моменту, коли Козинська селищна рада довідалась або мала об'єктивну можливість довідатись про порушення вимог законодавства, оскільки остання у розгляді справи №1018/3439/12 за позовом громадської організації «Яхт-клуб «Борей» до ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_13, Обухівської РДА, управління Держкомзему в Обухівському районі про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок - участь не приймала.

Прокурор вважає, що є всі підстави для витребування від відповідача-2 земельної ділянки на користь держави згідно ст.ст.387, 388 ЦК України.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу прокурора 04.07.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.09.2016р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, склад колегії суддів змінювався, розгляд справи, у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладався на 04.10.2016р.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції 04.10.2016р. доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 04.10.2016р. заперечував проти доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представники позивача, відповідача-1, треті особи 1-9, представники третіх осіб 1-9, 10 в судове засідання апеляційної інстанції 04.10.2016р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.01.2009 року розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 36 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2 га кожна у власність громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, на підставі якого ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер НОМЕР_2) серії НОМЕР_3 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 10 від 27.03.2009; ОСОБА_10 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер НОМЕР_4) серії НОМЕР_5 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 16 від 27.03.2009; ОСОБА_11 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер НОМЕР_6) серії НОМЕР_7 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 14 від 27.03.2009.

В подальшому, громадяни ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на підставі договорів купівлі-продажу від 29.04.2009 № № 1879, 1900, 1907 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_13, який отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6 га (кадастровий номер НОМЕР_8) серії НОМЕР_9 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 75.

Крім того, на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 16.01.2009р. № 36 ОСОБА_14 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер НОМЕР_10) серії НОМЕР_11 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 12 від 27.03.09, ОСОБА_8 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер НОМЕР_12) серії НОМЕР_13 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 11 від 27.03.09, ОСОБА_15 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер НОМЕР_14) серії НОМЕР_15 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 13 від 27.03.09, ОСОБА_12 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер НОМЕР_16) серії НОМЕР_17 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 15 від 27.03.09.

У подальшому вищевказані громадяни на підставі договорів-купівлі продажу від 30.04.2009 № № 1933, 1940, 1947, 1954 відчужили свої земельні ділянки на користь ОСОБА_17

На підставі заяви ОСОБА_16 розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації № 588 від 13.05.2009 року змінено цільове призначення земельної ділянки площею 8 га з "ведення особистого селянського господарства" на "ведення індивідуального садівництва" в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району.

Згідно договорів купівлі-продажу та вищевказаного розпорядження ОСОБА_16 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 8 га (кадастровий номер НОМЕР_1) серії НОМЕР_18, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 91.

Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом від 23.12.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_18 та зареєстрованого в реєстрі за № 3-1837, спадкоємцем земельної ділянки, яка належала відповідно до державного акту серії НОМЕР_18 на право власності на земельну ділянку площею 8 га для ведення індивідуального садівництва з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої в межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області ОСОБА_16 є ОСОБА_5 про що, на державному акті серії НОМЕР_18, виданого на ім'я ОСОБА_16 зроблено відмітку про перехід права власності до ОСОБА_5, який на підставі договору дарування № 778 від 28.04.2015 року, подарував земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 ОСОБА_19.

11.06.2015 року протоколом загальних зборів № 003/2015 ТОВ "Амалфі Девелопмент Груп" вищевказану земельну ділянку зарахувало до статутного фонду товариства (свідоцтво про право власності № 45436063 від 09.10.15 року).

Згідно ч. 4 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України у справі №6-50904св12 від 10.04.2013р. задоволено касаційну скаргу Громадської організації «Яхт-клуб «Борей» на рішення апеляційного суду Київської області від 15.11.2012р. у справі за позовом Громадської організації «Яхт-клуб «Борей» до ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_13, Обухівської районної державої адміністрації Київської області, управління Держкомзему в Обухівському районі Київської області про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Зокрема, касаційним судом було досліджено правові підстави видачі розпорядження Обухівської РДА Київської області від 16 січня 2009 року № 36 та встановлено, що останнє видано з порушенням ст. 19 Конституції України, ст. ст. 9, 17 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), ст. ст. 12, 116, 118 Земельного кодексу України (чинного), ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", у зв"язку з чим розпорядження є незаконним.

Відповідно до частин 2,3 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №502 від 11.04.2002р. «Про затвердження порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту.

Згідно п. 3 цієї ж постанови сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення: складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні цільового призначення підлягає її частина; перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка.

Як вбачається з матеріалів справи, Обухівська РДА Київської області, без урахування вказаних вимог постанови КМУ затвердила технічну документацію із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_16 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Козинської сільської ради.

Таким чином, всупереч вимог ст. 19 Конституції України, ст.ст. 17,20,35 Земельного кодексу України, постанови КМУ №502 від 11.04.2002р. «Про затвердження порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» розпорядженням Обухівської РДА Київської області №588 від 15.05.2009р. змінено цільове призначення земельних ділянок на підставі технічної документації, а не проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У зв'язку з тим, що прокурором не ставиться питання про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_16 на підставі розпорядження Обухівської РДА Київської області №588 від 15.05.2009р., питання щодо того, чи суперечить вказаний акт вимогам ч. 2 ст. 14 Конституції України, ст. ст. 321, 373 ЦК України та ст. 153 Земельного кодексу України дослідженню не підлягає.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про правомірність застосування місцевим господарським судом наслідків спливу строків позовної давності щодо вимог про скасування рішень Обухівської районної державної адміністрації № 36 від 16.01.2009 року та № 588 від 13.05.2009 року з огляду на наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253- 255 ЦК України.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Відтак, для юридичної особи (суб'єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Відповідно до частин першої та другої статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Постановою Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 5011-32/13806-2012, що була допущена до провадження з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, було скасовано постанову Вищого господарського суду України від 17.12.2013р., якою залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2013 та рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2012 про задоволення позову та поновлення заступнику прокурора міста Києва позовної давності, яку пропущено з поважних причин, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У вказаній постанові Верховного Суду зазначено наступне:

- коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту;

- при цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права;

- початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України;

- за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України);

- згідно з частинами першою та четвертою статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди;

- отже, норми, установлені частиною першою статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Таким чином, початок перебігу строку позовної давності, яку встановлено для сторін, особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист прав цієї особи.

Відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області у справі № 1018/3439/12 (2-600/12) (2/1018/600/12) від 21 травня 2012 року, що міститься в матеріалах справи, - Козинську селищну раду Обухівського району Київської області було залучено до участі у справі за позовом Громадської організації «Яхт-клуб «Борей» до ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_13, Обухівської районної державої адміністрації Київської області, управління Держкомзему в Обухівському районі Київської області про визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог, тому трирічний строк позовної давності почав свій перебіг з 21.05.2012 року.

У зв'язку з цим, посилання прокурора на те, що Козинська селищна рада Обухівського району Київської області не приймала участі у справі №1018/3439/12 (2-600/12) (2/1018/600/12), не свідчить про початок перебігу трирічного строку позовної давності з іншої дати, ніж з 21.05.2012 року.

Отже, строк позовної давності у даному випадку сплинув 21.05.2015 року, а з позовом до суду в інтересах територіальної громади в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області прокурор звернувся лише в березні 2016р.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Частиною 5 статті 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

В той же час, прокурор та позивач не пояснили і документально не підтвердили причини зволікання із поданням даної позовної заяви та не навели жодних поважних причин пропуску позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, які могли б бути визнані судом поважними.

У зв'язку з цим, твердження прокурора (апелянта) про не визначення місцевим господарським судом дійсного моменту, коли Козинська селищна рада довідалась або мала об'єктивну можливість довідатись про порушення вимог законодавства є необґрунтованими, оскільки з дня залучення Козинської селищної ради, як третьої особи для участі у розгляді справи №1018/3439/12 (2-600/12) (2/1018/600/12) від 21 травня 2012 року остання довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до п. 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Приймаючи до уваги, що даний позов подано прокурором після спливу позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, а відповідачем-2 заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, враховуючи, що прокурором та позивачем не наведено поважних причин пропуску позовної давності, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про застосування у даному випадку приписів ст. 267 ЦК України щодо заявлених позивачем вимог про скасування рішень Обухівської районної державної адміністрації № 36 від 16.01.2009 року та № 588 від 13.05.2009 року.

Стосовно вимог прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ "Амалфі Девелопмент груп" на земельну ділянку для індивідуального садівництва, з кадастровим номером НОМЕР_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 25162738 від 09.10.2015 року (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 31) колегія суддів зазначає, що вказане рішення прийнято на підставі свідоцтва про право власності № 45436063 від 09.10.2015 року, доказів визнання недійсним останнього суду не надано, а вказане рішення не може виступати предметом спору, оскільки не має статусу акта державного чи іншого органу.

Враховуючи, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень фактично само по собі не породжує правових наслідків, тобто не є правовстановлюючим документом, а є лише юридичною формою закріплення рішення щодо визнання державою за відповідачем-2 права власності на спірне майно, вимоги про скасування такого документу не можуть розглядатися судом.

Щодо вимог про витребування з незаконного володіння відповідача-2 земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор стверджував, що реєстрація права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалфі Девелопмент Груп" на вищевказану земельну ділянку є незаконною.

Виходячи зі змісту позовних вимог прокурора вбачається, що останнє фактично оспорює право власності відповідача 2 на об'єкт нерухомого майна - земельну ділянку для індивідуального садівництва, з кадастровим номером НОМЕР_1.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізація права на захист в суді здійснюється в межах самостійного процесуального правовідношення, яке виникає у особи з моменту звернення до суду за захистом порушеного цивільного права (інтересу) з певною матеріально-правовою вимогою адресованою особі, яка за суб'єктивним уявленням позивача має нести відповідальність у спірних правовідносинах - відповідачу у справі.

Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов. Подати позов - означає звернутися до господарського суду із заявою, в якій повинно міститися прохання, адресоване суду, про розгляд спору про право, що виник. Позов визначається у правовій літературі як вимога особи про захист свого або чужого права чи охоронюваного законом інтересу. Звернення до господарського суду здійснюється у формі позовної заяви у спорах, які виникають із господарських/цивільних правовідносин.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Загальні положення про право власності, а також підстави та порядок його набуття та реалізації встановлені Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Однак, звертаючись до суду з позовом та визначаючи відповідачем у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Амалфі Девелопмент Груп", прокурором та позивачем не враховано, що відповідачами не приймалось оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером: 25162738 від 09.10.2015 р. та, відповідно, не видавалось свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що у даному випадку Товариством з обмеженою відповідальністю "Амалфі Девелопмент Груп" не порушено прав та охоронюваних законом інтересів позивача стосовно спірної земельної ділянки.

При цьому, прокурором та позивачем не наведено правових обґрунтувань щодо можливості відновлення порушеного права позивача саме Товариством з обмеженою відповідальністю "Амалфі Девелопмент Груп" шляхом реалізації обраного позивачем способу захисту.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що прокурором не наведено обставин, які б свідчили про порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалфі Девелопмент Груп" щодо витребування спірної земельної ділянки.

Оскільки судом правомірно прийнято рішення про відмову у визнанні незаконним та скасування розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 36 від 16.01.2009р. в частині затвердження та відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_12, та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 588 від 13.05.2009 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо зміни цільового використання земельних ділянок ОСОБА_16 з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва» в адміністративних межах Козинської селищної ради», із застосуванням приписів ст. 267 ЦК України, державний акт на право власності на земельну ділянку, який виданий ОСОБА_16 на підставі розпорядження Обухівської РДА Київської області №588 від 15.05.2009р. є чинним і у встановленому порядку не скасований (матеріали справи таких доказів не містять), підстав для застосування в даному випадку ч.ч.1,3 ст.388 ЦК України та витребування спірної земельної ділянки від відповідача-2 колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прокуратури Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 13.05.2016р. у справі № 911/799/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.05.2016р. у справі № 911/799/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/799/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

А.Г. Майданевич