ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа № 922/1565/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Ільїн О.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2276 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 02.08.16 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство Харківгаз, м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця "Кваша Інна Володимирівна", смт Комсомольське,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (відповідач) про стягнення суми у розмірі 19 540, 94 грн. з яких: 17 140, 31 грн. - сума основного боргу, 113,38 грн. - 3 проценти річних; 1 603, 87 грн. - пені, 683, 38 грн. - інфляційні втрати та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 11417FN3QOBPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 4.01.2016 року у частині повного та своєчасного розрахунку.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.08.2016 року (суддя Ємельянова О.О.) позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (63460, Харківська область, Зміївський район, смт. Комсомольське, вул. Фрунзе, буд. 32 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) суму у розмірі 19 540, 94 грн. (17 140, 31 грн. - суму основного боргу, 1 603, 87 грн. - пеня, 113, 38 грн. 3 проценти річних, 683,38 грн. - інфляційні втрати) 1 378, 00 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

ч. 1 ст. 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обовязків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції» 2), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як зазначає позивач, 04.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Харківгаз збут" (далі-позивач, постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі-відповідач, споживач) було укладений договір № 11417FN3QOBPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання) (т. 1, а.с. 11-18).

Відповідно до пункту 11.1. цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє до в частині постачання газу з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (т. 1, а.с. 17).

Пунктом 1.1. договору, сторони визначили, що постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Постачання газу здійснюється за умови наявності діючого між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу газу (пункт 2, 2.1. договору).

Пунктом 2.9. договору, сторони погодили, що визначення фактичного обсягу поставленого природного газу між сторонами здійснюється у наступному порядку:

2.9.1. за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ.

2.9.2. на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує примірники акта приймання-передічі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника;

2.9.3. споживач протягом двох днів з дати підписання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту прийому-передачі газу;

2.9.4. у випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач у такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набранням таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника;

2.9.5. у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітнім, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. (пункт 3.2. договору).

Відповідно до пункту 4.1. розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 7.00 години першого дня місяця до 7.00 години першого дня наступного місяця включно.

Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (3.6. договору) здійснюється до 10 місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 4.2.3. договору).

Як зазначає позивач, на виконання вимог чинного законодавства, оператор ГРМ надав постачальнику технічні акти приймання-передачі природного газу, у яких були зазначені обсяги природного газу, які спожив споживач у січні 2016 року та березні (за зобов"язання лютого) 2016 року, а саме, технічний акт № 01/16 від 31.01.2016 року та технічний акт № 03/16 від 31.03.2016 року (т. 1, а.с. 21-21А).

Відповідно до даних оператора ГРМ відповідач спожив наступні обсяги природного газу: - у січні 2016 року - 1,86 тис.м.куб.; - у березні (за зобов"язання лютого) 2016 року - 0,42 тис.м.куб.

Пунктом 3.3. договору, сторони погодили, що ціна газу становить 6 405, 20 грн. за 1000 м.куб., крім того ПДВ 1 281, 04 грн., всього з ПДВ 7 686, 24 грн.

Позивачем було надано відповідачеві акти приймання-передачі природного газу: - акт № ХОЗ00001090 від 31.01.2016 року на суму 14 296, 40 грн.; - акт № ХОЗ00014385 від 31.03.2016 року (за зобов"язання лютого) на суму 3 228, 22 грн. (т. 1, а.с. 19-20).

За твердженнями позивача, відповідач в порушення умов договору, вищезазначені акти приймання-передачі природного газу повернув без підпису та не надав письмової обґрунтованої відмови від їх підписання відповідно до пункту 2.9.5. договору. Також, за час дії договору позивач належним чином виконував прийняті на себе зобов'язання, надаючи послуги з постачання природного газу відповідачу. Відповідач розрахунки за надані йому послуги здійснював не в повному обсязі, чим порушив умови договору.

03.02.2016 року відповідачем було частково здійснено оплату газопостачання за договором № 11417FN3QOBPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання) від 04.01.2016 року у сумі 87.12 грн. про що свідчить копія платіжного доручення № @2PL946822 від 03.02.2016 року (т. 1, а.с. 45).

Станом на час звернення до суму відповідач не виконав свого обовязку щодо повного розрахунку із оплати поставлено природного газу за період січень-лютий 2016 року. У зв'язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 17 140, 31 грн., що стало підставою звернення із відповідним позовом до суду.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів здійснення оплати за спірною господарською операцією відповідач суду не надав.

Враховуючи, що у відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за договором № 11417FN3QOBPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання) від 04.01.2016 року у розмірі 17 140, 31 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Крім основної суми заборгованості, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 113,38 грн. - 3 проценти річних; 1 603, 87 грн. - пені та 683, 38 грн. - інфляційні втрати.

Щодо стягнення із відповідача, нарахованих позивачем 113,38 грн. - 3 процентів річних та 683,38 грн. - інфляційних втарт, суд зазначає наступне.

Як вбачається із наданого позивач розрахунку, за зобовязання січня 2016 року за період з 11.02.2016 року по 12.05.2016 року на суму боргу 13 912, 09 грн. позивачем нараховано суму у розмірі 104, 92 грн. 3-х процентів річних та суму у розмірі 570, 39 грн. - інфляційних втрат;

- за зобовязання лютого 2016 року за період з 11.04.2016 року по 12.05.2016 року на суму боргу 3 228, 22 грн. позивачем нараховано суму у розмірі 8,47 грн. - 3-х процентів річних та суму у розмірі - 112, 99 грн. інфляційних втарт. (т. 1 .а.с. 24).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3 процентів річних у розмірі 113,38 грн. у системі "Законодавство" за вищезазначений період, колегія суддів вважає, що вищезазначені нарахування здійснено вірно, тому вони підлягають до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення із відповідача інфляційних втрат у розмірі 683, 38 грн. нарахованих позивачем за вищезазначений період, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до пункту 2.1. інформаційного листа ВГСУ 17.07.2012 року № 01-06/928/2012, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат у розмірі 683, 38 грн. у системі Законодавство, за вищезазначений період, судом встановлено що вищезазначені нарахування здійснено вірно, тому вони підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 1 603, 87 грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 24) за період з:

- за зобов'язання січня 2016 року за період з 11.02.2016 року по 12.05.2016 року на суму боргу 13 912, 09 грн. позивачем нараховано суму у розмірі 1 490, 80 грн.;

- за зобовязання лютого 2016 року за період з 11.04.2016 року по 12.05.2016 року на суму боргу 3 228, 22 грн. позивачем нараховано суму у розмірі 113, 08 грн.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно пункту 6.2.1. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом VІ договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу, за кожен день прострочення платежу (т. 1, а.с. 15).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 1 603,87 грн. за вищезазначений період у системі "Законодавство", колегія суддів встановила, що такі нарахування здійснено вірно, пеня яка підлягає до стягнення за вищезазначений період становить суму у розмірі 1 603,87 грн.

Вищенаведені обставини є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідач в обґрунтування своєї позиції по справі та апеляційної скарги посилається на те, що акти "Про порушення" № 14 від 01.02.2016 року та № 30 від 03.03.2016 року було складено з порушеннями, а наданий технічний розрахунок № 14 від 01.02.2016 року складений без присутності споживача.

Аналогічні доводи були покладені відповідачем в основу своїх заперечень проти позову в господарському суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано до суду доказів скасування вищезазначених актів, у матеріалах справи також відсутні докази скасування спірних актів про порушення в установленому законом порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладені обставини, та не спростовують висновків місцевого господарського суду про правомірність позовних вимог - тому, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 922/2774/16.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач вказує, що на розгляді господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/2774/16 за позовом ФОП ОСОБА_4 до ПАТ "Харківгаз" про скасування санкцій.

Заявник вважає, що справа № 922/2774/16 пов'язана зі справою 922/1565/16 та впливає на розгляд останньої.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення заявленого клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до положень пункту 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

В заявленому клопотанні відповідачем не обґрунтовано обставини неможливості розгляду даної справи до вирішення справи № 922/2774/16. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що з копії ухвали господарського суду Харківської області від 22.08.2016 року у справі № 922/2774/16 неможливо встановити, що предмет розгляду цієї справи пов'язаний із предметом спору у справі № 922/1565/16, при цьому копії позовної заяви у справі № 922/2774/16 відповідачем колегії суддів не надано.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У разі зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, передбачених ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.08.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягос 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.10.16

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Ільїн О.В.