ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа № 914/1117/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Кузь В.Л.

Михалюк О.В.

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Рава-Руське лісове господарство", вих.№410/08 від 19.07.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 06.07.2016 року, суддя Трускавецький В.П.

у справі № 914/1117/16

за позовом: Керівника Червоноградської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Гійченської сільської ради Жовківського району Львівської області, с. Гійче, Жовківського району, Львівської області

до відповідача: Державного підприємства "Рава-Руське лісове господарство", м. Рава-Руська, Жовківського району, Львівської області

про: відшкодування 79 128,14 грн. шкоди, завданої державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства

за участю представників:

від прокуратури - Рогожнікова Н.Б.

від позивача - не з'явився

від відповідача (скаржника) - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 06.07.2016 року в справі №914/1117/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Рава-Руське лісове господарство" до спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 30 відсотків - 23.738,44 грн., до спеціального фонду обласного бюджету Львівської обласної ради в розмірі 20 відсотків - 15.825,63 грн., до спеціального фонду місцевого бюджету Гійченської сільської ради Жовківського району Львівської області в розмірі 50 відсотків - 39.564,07 грн. шкоди, із зарахуванням коштів на дохідний рахунок, відкритий в Головному управлінні, Державного казначейства України у Львівській області за балансовим рахунком 3311 за кодом класифікації доходів 24062100 "Кошти, які підлягають розподілу між Державними і місцевими бюджетами".

Суд першої інстанції в своєму рішенні вказав, що відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев в кількості 41 шт. (збитки), а відтак, відповідач на виконання вимог чинного законодавства та повинен бути притягнутий до відповідальності за правопорушення, тобто має відшкодувати шкоду, заподіяну, внаслідок допущення ним незаконного вирубування дерев, у зв'язку з чим обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 79.128,14 грн шкоди.

В апеляційній скарзі, відповідач, просить рішення господарського суду Львівської області від 06.07.2016 року в справі №914/1117/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. При цьому відповідач вказує, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального та матеріального права. Зокрема, відповідач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно прийнято позовну заяву, за відсутності сплати судового збору за подання останьої. Окрім того, відповідач вказує, що враховуючи обставини, встановлені вироком Жовківського районного суду Львівської області від 02.10.2015 р., під час розгляду кримінальної справи, а саме що ОСОБА_3 своїми діями завдав шкоди саме лісовому господарству, на думку відповідача, спростовує підставність задоволення позову та стягнення шкоди з Державного підприємства "Рава-Руське лісове господарство", оскільки відповідач вже зазнав збитків та не може нести відповідальність за дії ОСОБА_3 Таким чином, відповідач вважає, що твердження суду про те, що Державного підприємства "Рава-Руське лісове господарство" повинне відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх обов'язків, є необґрунтованим, оскільки в вироку Жовківського районного суду Львівської області встановлена вина саме фізичної особи.

Відзивів на дану апеляційну скаргу не надходило.

Представники позивача та відповідача (скаржника) в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового засідання (арк. арк. справи 125 зворот, 128), а тому їх неявку, суд, розцінює як без поважних причин і вважає за можливе розглянути спір за наявних в справі доказів про права і обов'язки сторін.

Прокурор в судовому засідання просив рішення господарського суду залишити без змін, при цьому заперечив доводи апеляційної скарги, вказав, що суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов вірних висновків.

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Львівським ОУЛМГ Державного агентства лісових ресурсів України 18.12.2014 р. складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства. Згідно з цим актом у ДП "Рава-Руський лісгосп" Пирятинського лісництва виявлено самовільну рубку загальною масою 38,09 куб.м. Відповідно до переліку польової відомості, щодо самовільно зрізаних дерев у кварталі №25, 26, 27, 28, 30 зрізано 41 дерево.

Завдана шкода визначена, відповідно до "Такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісовому господарству підприємствами, установами, організаціями, громадянами незаконною рубкою і пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. №665. Визначено розмір шкоди в сумі 79.128,14 грн.

Згідно з довідкою ДП "Жовківське лісове господарство" від 19.04.2016 р. №247/02-ох на території Гійченської сільської ради Жовківського району Львівської області розташовані квартали №25, 26, 27, 28, 30 Пирятинського лісництва.

Як убачається із листа Гійченської сільської ради від 11.05.2016 р. №146/02-09 та Викопіювання з проекту роздержавлення та приватизації земель Гійченської сільської ради на території цієї сільської ради знаходиться 1552,20 га земель лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП "Рава-Руське лісове господарство". Квартали №25, 26, 27, 28, 30 Пирятниського лісництва ДП "Рава-Руське лісове господарство" розташовані на адміністративній території Гійченської сільської ради. Зазначена інформація також підтверджується витягом з матеріалів лісовпорядкування, долученим до матеріалів справи.

Вироком Жовківського районного суду Львівського суду від 06.04.2015 р. встановлено, що у осінньо-зимовий період 2014 року неналежно виконуючи свої службові обов'язки, ОСОБА_3 (майстер лісу ДП "Рава-Руський лісгосп"), допустив самовільну рубку 41 дерева, з них: у кварталі №25 виділ 8 (11 дерев), №26 виділ 33 (1 дерево), №27 виділ 22 (1 дерево), №28 виділ 11 (10 дерев), виділ 14 (2 дерева), №30 виділ 1 (2 дерева), виділ 7 (3 дерева), виділ 11 (7 дерев), виділ 18 (4 дерева), загальною кубомасою 30,7 куб.м. на загальну суму 79.128,14 грн. у Пирятниському лісництві ДП "Рава-Руського лісництва", внаслідок чого було заподіяно істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам та навколишньому природному середовищу. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України і призначено йому узгоджене сторонами покарання, у вигляді 1 року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, строком на 1 рік.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02.10.2015 р. задоволено позов ДП "Рава-Руське лісове господарство" до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої злочином. З ОСОБА_3 стягнуто 79.128,14 грн. шкоди.

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України та спеціальними нормативно-правовими актами в сфері природоохоронного законодавства. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю.

Частиною 1, пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Глава 82 Цивільного кодексу України присвячена деліктним зобов'язанням, тобто зобов'язанням з відшкодування шкоди. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила та підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування шкоди, є вчинення винною особою цивільного правопорушення, до складу якого включаються протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи, настання шкоди, причинний зв'язок між поведінкою та шкодою, вина особи. Наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення дає правові підстави для відповідальності. При цьому відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина в заподіянні шкоди.

При встановленні наявності чи відсутності в діях відповідача протиправної поведінки (дії або бездіяльності) суд враховує таке.

Із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка Пирятинського лісництва в кварталах №25, 26, 27, 28, 30 знаходиться у користуванні ДП "Рава-Руський лісгоп", площа ділянки за матеріалами лісовпорядкування - 1552,20 га.

Львівським ОУЛМГ Державного агентства лісових ресурсів України 18.12.2014 р. складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства. Згідно з цим актом у ДП "Рава-Руський лісгосп" Пирятинського лісництва виявлено самовільну рубку загальною масою 38,09 м3. Відповідно до переліку польової відомості, щодо самовільно зрізаних дерев у кварталах №25, 26, 27, 28, 30 зрізано 41 дерево.

При складанні акту обстеження був присутній представник відповідача, зауваження щодо визначення кількості та ступеня пошкодження дерев такий акт не містить. Акт огляду місця вчинення правопорушення лісового господарства від 18.12.2014 р. є чинним на час вирішення спору. Відповідачем відомості, зазначені в акті, за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані, контррозрахунок шкоди не подано, відтак, суд дійшов висновку, що він є належним і допустимим доказом в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 63 Лісового Кодексу України встановлено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до вимог статтей 86, 89, 90 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, обов'язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до ст. 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів, в тому числі і на відповідача у даній справі.

Факт незаконної вирубки дерев на земельній ділянці квартал №25, 26, 27, 28, 30, що знаходиться на території Гійченської сільської ради Львівської області та перебуває в постійному користуванні відповідача, підтверджено актом огляду місця вчинення правопорушення лісового госпдарства від 18.12.2014 р., польовою переліковою відомістю дерев та розрахунком розміру шкоди, складеними ДП "Рава-Руське лісове господарство". Зазначений факт встановлено також і у вироку Жовківського районного суду Львівського суду від 06.04.2015 р.

Відповідач в порушення норм ст.ст. 19, 63, п. 5 ст. 64, ст.ст. 86, 89, 90 Лісового кодексу України не забезпечив охорону і збереження лісових насаджень, тобто допустив протиправну бездіяльність, наслідком якої стало незаконне вирубування дерев в кількості 41 шт. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства, а також докази відсутності його вини у протиправній бездіяльності.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. До посадових обов'язків лісника належить здійснення контролю за охороною і захистом лісу на закріплених лісогосподарських дільницях.

Факт виявлення незаконної рубки лісу з однієї сторони та відсутність безпосередньо у відповідача, як особи, зобов'язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу даного факту та своєчасного його виявлення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу.

У вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів (пункт 6.1.2. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001р. № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища"). Аналогічної позиції дотримується ВГС України у постанові від 12.11.2014 р. №914/1138/14.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев), внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами. Відповідачем як лісокористувачем не забезпечено охорону і збереження закріплених лісів та допущено їх вирубування, як і не надано суду жодних доказів вчинення ним дій щодо збереження та охорони лісів та недопущення самовільного вирубування лісу невідомими особами на території кварталів 25, 26, 27, 28, 30 Пирятинського лісництва ДП "Рава-Руське лісове господарство", що знаходиться на території Гійченської сільської ради.

Відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив, самовільне вирубування, на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для вирубування дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів, незаконного вирубування, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасно не виявив таких порушень і не вжив відповідних заходів щодо їх усунення. Таким чином, відповідно до вимог статей 19, 63, 64, 67, 69, 105, 107 Лісового кодексу України, статей 16, 20, 42, 47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України, встановивши факт вини відповідальної особи, неналежного виконання службових обов'язків з порушенням вимог посадової інструкції, що призвело до незаконного вирубування дерев невстановленими особами, відповідачем порушено вимоги природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, внаслідок чого державі було заподіяно шкоду, що не спростовано відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 105, 107 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Згідно зі ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

З огляду на викладене, відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев в кількості 41 шт. (збитки), а відтак, відповідач на виконання вимог чинного законодавства повинен бути притягнутий до відповідальності за правопорушення, тобто має відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок допущення ним незаконного вирубування дерев, у зв'язку з чим обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 79.128,14 грн шкоди.

За загальним правилом застосування як договірної, так і деліктної відповідальності, що передбачено нормами ч. 2 статті 614, ч. 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, встановлюється презумпція вини правопорушника, втім, відповідач під час розгляду справи не довів, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив охорону і збереження лісу на підвідомчій території від незаконного вирубування, не надав належних і допустимих доказів щодо відсутності його вини.

Відповідно до стаття 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Судом встановлено, що працівник відповідача, внаслідок службового недбальства допустив незаконну рубку лісу, яке, в свою чергу, спричинило шкоду навколишньому природному середовищу, що є підставою для стягнення з відповідача цієї шкоди (збитків).

Відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України на відповідача не надав жодних доказів, які підтверджували б правомірність дій відповідача, пов'язаних з незаконною рубкою дерев.

При стягненні шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, слід врахувати приписи статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та вимоги пункту 7 частини третьої статті 29, пункту 4 частини першої статті 691 Бюджетного кодексу України, які визначають, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Як зазначено в пункті 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013р. №7 (із змінами та доповненнями) у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору: якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується; у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору. Підставою для звільнення від сплати судового збору є положення пункту 6 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", в якому зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих, внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача (пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України.

Щодо заперечень апелянта, про несплату судового збору за подання позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В даному випадку, прокурор, відповідно до ст. 29 ГПК України, звільняється від сплати судового збору, оскільки предметом спор є шкода, завдана державі, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме неналежного виконання службовими особами відповідача вимог природоохоронного законодавства, що призвело до незаконної рубки лісу.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 06.07.2016 року в справі №914/1117/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Рава-Руське лісове господарство" залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 17.10.2016 р.

Головуючий -суддя Малех І. Б.

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Михалюк О.В.