РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2016Справа №916/2021/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-Постачання"

до Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" в особі Одеської філії державної установи "Інститут охорони ґрунтів України"

про стягнення заборгованості за спожитий природний газ та послуги з його транспортування в розмірі 35663,01 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Пирожок О.С. - представник за довіреністю № 21/р8-094 від 20.09.16;
від відповідача Палєй О.П. - представник за довіреністю № 158-04/1798 від 03.10.16

В судовому засіданні 05.10.16, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-Постачання" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" в особі Одеської філії державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" про стягнення заборгованості за спожитий природний газ та послуги з його транспортування в розмірі 35663,01 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.08.2016 на підставі ч. 1 ст. 17 ГПК України справу № 916/2021/16 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ господарського суду міста Києва, справу № 916/2021/16 передано для розгляду судді Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.09.2016 справу № 916/2021/16 прийнято до провадження судді Пукшин Л.Г.. розгляд справи призначено на 05.10.2016.

В судове засідання 05.10.2016 представники сторін заявились, представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить провадження в частині стягнення основного боргу у сумі 19653,20 грн. припинити. Стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 9160,88 грн., пеню в сумі 5551,04 грн., 3 % річних в сумі 547,94 грн., інфляційні збитки в розмірі 1156,27 грн. та судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Відповідно до п.5 Листа Вищого господарського суду від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року", якщо в заяві позивача "про уточнення позовних вимог" відсутнє посилання на статтю 22 ГПК та не зазначено, що заяву подано про зміну предмета або підстав позову, господарський суд має виходити з ретельного дослідження змісту поданої заяви та співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами.

Дослідивши заяву позивача, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вказана заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову - 16416,13 грн., виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач в судовому засідання надав письмовий відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що за розрахунковий період з 01.07.2015 по 15.07.2016 ним було спожито газу на суму 55899,71 грн., а сплачено 46738,83 грн. Таким чином, відповідач підтвердив факт наявності заборгованості за спожитий газ в сумі 9160,88 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕСАГАЗ - постачання" (далі - позивач, постачальник), Публічним акціонерним товариством „ОДЕСАГАЗ (газорозподільне підприємство) та Державною установою «Інститут охорони ґрунтів України» в особі Одеської філії (далі - відповідач, споживач) було укладено договір № 008443(3) -БО на постачання за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (далі - договір), відповідно до п. 2.1. якого, постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п.2.4 Договору, газ передається на пункти споживання, обладнані вузлами обліку з коректором та розташовані за адресами: приміщення Одеська філія Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України», вул. лабораторна, 19, с. Мізікевича, Одеська обл..

Пунктом 3.1 Договору визначено, що договірні обсяги постачання природного газу споживача визначаються в п.3.10 договору, відповідно до якого постачальник здійснює постачання природного газу в обсязі 2,261 тис. м. куб. у листопаді, грудні 2015.

Відповідно до п.3.4 Договору, місячний обсяг постачання природного газу до пунктів призначення не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу.

У відповідно до положень п.п. 3.6., 3.7. та 3.8. Договору, обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаним сторонами прийому-передачі природного газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами (далі - акт), що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку. Постачальник до 5-го числа місяця, наступного за звітним, надає Споживачу три примірники оригіналу акту наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником Газорозподільного підприємства, погоджені Постачальником та скріплені печатками. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобовязується повернути Постачальнику два примірника оригіналу акту, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Споживача (для юридичних осіб), або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг.

Згідно з п.3.9 Договору, акти прийому-передачі газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

Відповідно до п. 5.1. Договору, розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

У випадках, передбачених законодавством, до ціни на природний газ додаються: збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами, тариф на транспортування газу розподільними трубопроводами, тариф на постачання газу за регульованим тарифом, податок на додану вартість. (п. 5.2. Договору.).

Згідно до п. п. 5.3., .5.4 Договору, Постачальник зобов'язується розміщувати інформацію про ціну газу та її складові на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації. Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 договору, є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та у розрахунках за газ згідно з умовами договору.

За п.5.5 Договору, розрахунковий період за договором становить один місяць - з 10-00 години першого дня місяця до 10-00 першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 договору. Вартість послуг по договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачу і складає 23480,91 грн.

Пунктом 5.6 Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунковий рахунок постачальника 100% вартості запланованих обсягів газу. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка фактури. У випадку переплати за фактично спожитий газ, сума переплати повертається на поточний рахунок споживача за його письмовою вимогою.

Згідно з п.5.9 Договору, звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дати пред'явлення вимоги однієї із сторін.

Відповідно до п.6.1 Договору, постачальник зобов'язується: виконувати умов договору; забезпечувати постачання природного газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором та погоджених Оператором, за умов дотримання дисципліни відбору природного газу та розрахунків споживача за надані постачальником послуги; розміщувати інформацію про тариф, встановлений Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, на своєму офіційному веб-сайті odgaz.odessa.ua та в регіональних засобах масової інформації; складати і погоджувати акт наданих послуг.

Згідно до п. 6.2. Договору, постачальник має право, зокрема, отримувати від Споживача плату за надані послуги за тарифами відповідно до пунктів 5.1 та 5.2 розділу V договору.

Згідно з п.6.3.2 Договору, споживач зобов'язується, зокрема, оплачувати постачальнику вартість послуг згідно з умовами договору.

Положеннями п. 7.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання свої зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з договором та чинним законодавством.

Відповідно до п.7.2.1 Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом V договору, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктами 11.1 Договору передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання та укладається в частині постачання природного газу на термін до 31 грудня 2015 року, а у частині оплати за надані послуги - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 до договору від 09.11.15 сторони узгодили, що дія договору про закупівлю може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 % суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році. Сторони домовились продовжити термін дії договору до 31.03.2016.

На виконання умов укладеного договору від 09.11.2015 позивачем було поставлено, а Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" прийнято послуги з постачання природного газу, що підтверджується актами прийому передачі природного газу:

- у липні 2015 - 16 м. куб. на загальну суму 143,36 грн.;

- у серпні 2015 - 14 м. куб. на загальну суму 125,46 грн. ;

- у вересні 2015 - 16 м. куб. на загальну суму 143,36 грн;

- у жовтні 2015 - 17 м. куб.. на загальну суму 152,29 грн.;

- у листопаді 2015 - 170 м. куб.. на загальну суму 1495,87 грн.;

- у грудні 2015 - 2496 м. куб. на загальну суму 21976,32 грн.;

- у січні 2016 - 3402 м. куб. на загальну суму 29599,44 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в період з липня 2015 по січень 2016 відповідачу було поставлено природного газу в загальному обсязі 6131 м. куб. на загальну суму 53636,10 грн. Станом на момент звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача за поставлений газ складала 28814,08 грн. 29.09.2016 відповідач направив позивачу лист вих. № 158-14/03/202 про погашення заборгованості за договором від 09.11.2015 в сумі 19653,20 грн. за рахунок коштів, сплачених за договором № 008443-БО.1 від 05.02.2016 відповідно до платіжного доручення № 23 від 12.02.2016.

Таким чином, станом на момент ухвалення рішення заборгованість відповідача перед позивачем складає 9160,88 грн., що не заперечується представниками сторін.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.629 цього ж Кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, судом встановлено та відповідачем не спростовано факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 008443(3) -БО від 09.11.15 в розмірі 9160,88 грн., у зв'язку з чим позовна вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості за послуги постачання природного газу в цій частині підлягає судом задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5551,04 грн. пені, що нарахована з 11.02.2016 по 11.08.2016, 3 % річних в сумі 547,94 грн., що нараховані з 11.02.2016 по 29.09.2016 та інфляційні нарахування в розмірі 1156,27 грн. за період з 01.03.2016 по 30.09.2016.

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або атом цивільного законодавства.

Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 договору передбачено, що разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом V Договору, із Споживача стягується пеня, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевикладене, суд перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені за прострочку виконання зобов'язання у розмірі 5551,04 грн. вважає його обґрунтованим та таким що відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат в сумі 1156,27 грн. та 3 % річних в сумі 547,94 грн., що наведені у додатку до уточнення позовних вимог від 05.10.2016, суд вважає їх обґрунтованими та арифметично вірними.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення уточнених (зменшених) позовних вимог про стягненням з відповідача 9160,88 грн. основної заборгованості, пені у розмірі 5551,04грн., 3% річних у розмірі 547,94 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1156,27 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наведенні позивачем докази у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн., що підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України» в особі Одеської філії (04112 м. Київ, вул.. Олени Теліги, буд. 8, ідентифікаційний код 25835792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» (65003 м. Одеса, вулиця Одарія, будинок 1, ідентифікаційний код 39525257) 9 160 (дев'ять тисяч сто шістдесят) грн. 88 коп. - основного боргу, 5 551 (п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 04 коп. - пені, 1 156 (одну тисячу сто п'ятдесят шість) грн. 27 коп. - інфляційних втрат, 547 (п'ятсот сорок сім) грн. 94 коп. - 3 % річних, 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.10.2016.

Суддя Пукшин Л.Г.