ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.09.2016р. Справа №905/2076/16

за позовом: Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради, м.Горлівка,

про стягнення 6773025,81 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради, м.Горлівка про стягнення 3% річних за період з 24.06.2013р. по 31.05.2016р. в сумі 602853,99 грн, інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року по травень 2016 року в сумі 6170171,82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №10-142/2(11)Б від 28.01.2011р. поставки природного газу в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування 3% річних та інфляційних збитків.

Відповідач у судові засідання 26.07.2016р., 30.08.2016р., 13.09.2016р. не зявився, витребуваних судом документів не представив, будь-яких пояснень по суті спору не надав. Одночасно, за висновками суду, Комунальне підприємство по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 30.06.2016р. місцезнаходженням відповідача є: 84601, Донецька область, м.Горлівка, вул.Ушева, буд.1. Наразі, вказана інформація щодо місцезнаходження відповідача є актуальною і на момент прийняття рішення у справі.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, 07.07.2016р., 29.07.2016р., 02.09.2016р. на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань у справі №905/2076/16, призначених на 26.07.2016р., 30.08.2016р., 13.09.2016р.

Наразі, господарський суд зауважує, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд наголошує, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами від 04.07.2016р., 26.07.2016р., 30.08.2016р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання, 13.09.2016р. на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.712 вказаного нормативно-правового акту за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 28.01.2011р. між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (постачальник) та Комунальним підприємством по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (покупець) було підписано договір №10-142/2(11)Б поставки природного газу.

За приписами п.1.1 вказаного договору постачальник зобовязується поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших субєктів господарювання. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

За правилами п.1.2 договору №10-142/2(11)Б від 28.01.2011р. постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 7024 тис. куб. м, у тому числі: у січні 1494 тис. куб. м, лютому - 1333 тис. куб. м., березні 1163 тис. куб. м, квітні 317 тис. куб. м, жовтні 351 тис. куб. м, листопаді 1011 тис. куб. м, грудні 1355 тис. куб. м.

За змістом п.3.1 укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 3073,97 грн з ПДВ.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2011р. сторони внесли зміни в п.3.1 договору №10-142/2(11)Б від 28.01.2011р., внаслідок чого ціна на газ з 01.04.2011р. становила 3436,75 грн.

Відповідно до п.10.1 договору №10-142/2(11)Б від 28.01.2011р. останній набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та сріплення печатками сторін, поширює дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2011р. і діє у частині поставки газу по 31.12.2011р. включно, а у частині розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Згідно з наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за період січень квітень 2011 року обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні: у січні 2011 року 1265,276 тис. куб. м на суму 3889417,93 грн, у лютому 2011 року 1219,829 тис. куб. м на суму 3749715,32 грн, у березні 2011 року 990,473 тис. куб. м на суму 3044682,30 грн, у квітні 2011 року 276,206 тис. куб. м на суму 949251,53 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.10.2011р. по справі №24/192 позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення 9072696,38 грн задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 8261416,22 грн заборгованості за поставлений природний газ, 3% річних 99185,46 грн, інфляційні 198023,73 грн, пеню 411256,78 грн, витрати на сплату державного мита 25500 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 236 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Враховуючи приписи ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.35 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд дійшов висновку, що рішення від 24.10.2011р. господарського суду Донецької області по справі №24/192 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Наразі, за поясненнями №31/13-3153 від 26.08.2016р. позивача, які підтверджуються даними компютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення від 24.10.2011р. господарського суду Донецької області по справі №24/192 в апеляційному, касаційному порядках або з підстав, які визначені ст.112 Господарського процесуального кодексу України не переглядалось.

Виходячи з того, що відповідач після прийняття рішення у справі №24/192 за отриманий протягом січня-квітня 2011 року товар у повному обсязі та у встановлені строки не розрахувався, позивач здійснив нарахування 3% річних, інфляційних збитків за періоди, які не були предметом розгляду у справі №24/192, та звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

У п.7.1 вказаної постанови розяснено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних за період з 24.06.2013р. по 31.05.2016р. в розмірі 602853,99 грн.

Відповідно до ухвали господарського суду Донецької області від 11.02.2014р. у справі №24/192, залишеної без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.03.2014р. та постановою суду касаційної інстанції від 04.06.2014р., виконання рішення господарського суду Донецької області від 24.10.2011р. у справі №24/192 відстрочено на вісім місяців.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові №3-1276г15 від 17.02.2016р. (справа №905/3137/14-908/5775/14), та в силу норм ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України підлягає врахуванню, невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, за період такого розстрочення або відстрочення.

Таким чином, за наявності обставин відстрочення виконання рішення від 24.10.2011р. у справі №24/192 до 11.10.2014р. включно, підстави для нарахування 3% річних за зобовязаннями січня-квітня 2011 року за період з 11.02.2014р. по 11.10.2014р. на теперішній час відсутні.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача в частині нарахування 3% річних за зобовязаннями січня-квітня 2011р. за періоди з 24.06.2013р. по 10.02.2014р., з 12.10.2014р. по 31.05.2016р., суд дійшов висновку, що сума 3% річних становить 466326,94 грн.

Крім того, Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу за період з жовтня 2013 року по травень 2016 року у розмірі 6170171,82 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу. За розрахунком суду, а також з урахуванням наведеної вище правової позиції Верховного Суду України, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 4066088,19 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 4066088,19 грн та 466326,94 грн

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 101595,39 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради, м.Горлівка про стягнення 3% річних за період з 24.06.2013р. по 31.05.2016р. в сумі 602853,99 грн, інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року по травень 2016 року в сумі 6170171,82 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (84601, Донецька область, м.Горлівка, вул.Ушева, 1, ) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1, ) 3% річних в розмірі 466326,94 грн, інфляційні втрати в сумі 4066088,19 грн, а також судовий збір 67986,23 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 13.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 19.09.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця