ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.09.2016 Справа № 907/461/16

За позовом публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Укрзалізниця, м. Львів

ДО державного підприємства Білокоровицьке лісове господарство, с. Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області

ДО Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді

ПРО стягнення 2227грн. збору за простій,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

За участю сторін:

від позивача ОСОБА_1, представник за довіреністю від 17.05.16р.

від відповідача 1 не з'явився;

від відповідача 2 ОСОБА_2, представник за довіреністю від 09.08.16р.;

третя особа ОСОБА_3, представник за довіреністю від 05.08.16р. №01-33/979.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Укрзалізниця, м. Львів звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до державного підприємства Білокоровицьке лісове господарство, с. Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, м. Ужгород про стягнення 2227грн. збору за простій.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 16.08.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.08.2016р. розгляд справи відкладено на 07.09.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07.09.2016 року розгляд справи було відкладено на 19.09.2016 року.

В засіданні суду 19.09.2016 року судом у відповідності до вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 29.09.2016р.

Представник позивача просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обгрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, зазначає, що всупереч вимогам ст.ст. 255, 325, 337, 338 МК України, Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України, затвердженої наказом Державної митної служби України, Міністерства транспорту та звязку України від 18.09.2008 № 1019/1143, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04.12.2008 за № 1157/15848, п. 14 Вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами, наказу від 25.05.2012 № 602, здійснено затримання належного Відповідачу-1 вантажу за відсутності будь-яких фактичних даних, які б давали підстави вважати, що останній здійснює переміщення через митний кордон України з порушенням митних правил, що спричинило заподіяння додаткових витрат залізниці.

Стверджує, що затримання вантажу відповідача 1 та проходження його митного огляду завдало збитків залізниці за простій в сумі 2227грн., в тому числі 100,50грн за користування, 106,10грн за відправлення повідомлення телеграфом на станцію відправлення, 848,80грн за зберігання (затримку) та 1171,60грн. збору за маневрову роботу з вагонами, які повинні бути відшкодовані відповідачами.

Відповідач 1 свого повноважного представника в судове засідання не направив, у поданому суду письмовому поясненні по суті заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за відсутності повноважного представника. В обгрунтування своїх заперечень відповідач 1 вказує на те, що відповідно до наказу від 25.05.2012 року № 602 «Про визначення переліку виняткових випадків, коли окремі вагони, локомотиви, інші елементи рухомого складу можуть бути виключені зі складу поїзда для проведення митного контролю» Міністерством фінансів України затверджено перелік виняткових випадків, коли вагони на вимогу митного органу можуть бути виключені зі складу поїзда для здійснення митного контролю, що не було взято до уваги Відповідачем 2.

Частиною 1 ст.338 МК України передбачено, що огляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення, предявлених органу доходів і зборів ( у тому числі для порахунку та зважування), проводиться в можливо короткий строк після прийняття рішення про його проведення.

Всупереч вимогам МК України, Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України, затвердженого наказом Державної митної служби України, Міністерства транспорту та звязку України від 18.09,2008 року № 1019/1N3,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.12.2008 року N° ! 157/15848, п.14 Вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитися огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення митними органами, наказу від 25.05.2012 року № 602 Відповідачем-2 здійснено затримання належного Відповідачу 1 вантажу без відсутності будь-яких фактичних даних, які б давали підстави вважати, що переміщення через митний кордон України здійснюється з порушенням чинного митного законодавства.

Представник відповідача 2 заперечує з приводу заявлених позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у поданому суду письмовому поясненні та просить суд взяти до уваги те, що стягнення завданих збитків із субєкта владних повноважень в порядку господарського судочинства без визнання цих дій неправомірними є безпідставними. При цьому, посилається на наявність у митного органу права на огляду вантажу та наявності саме у вантажовідправника обовязку по оплаті вартості послуг залізниці, повязаних з маневреною роботою, зберіганням вантажу, тощо.

Представник третьої особи письмово викладеної позиції з приводу заявлених позовних вимог суду не подав.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 29.09.2016, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2015 року ДП «Білокоровицьке лісове господарство» (Відповідач-1) відправлено зі ст. Білокоровичі Південно-Західної залізниці вагони № 65234759, 68771278 з вантажем «лісоматеріали» по відправці Білокоровичі-Захонь № 33738279 та №33738261.

15.10.2015р. поїздом № 2103 на ст. Батьово прибули вищевказані вагони з вантажем «лісоматеріали» та були затримані через відсутність сертифікату походження нового взірця, передбаченого ст. З Закону України від 08.09.2005 № 2860-ІУ «Про особливості державного регулювання діяльності субєктів підприємницької діяльності, повязаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів».

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 № 273/96-ВР передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Враховуючи викладене, працівниками станції Батьово за фактом затримки цих вагонів було складено акт загальної форми від 15.10.2015 № 10922 та надано телеграфне повідомлення від 16.10.2015 № 107 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника.

17.10.2015 Закарпатською митницею ДФС (Відповідач-2) прийнято рішення про продовження терміну дії сертифікатів старого взірця, а вагони № 65234759, 68771278 прослідували за призначенням, у звязку з чим, залізницею складено акт загальної форми на випуск цих вагонів від 17.10.2015 № 27 з нарахуванням належних зборів за затримку згідно з ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта.

Так, нарахування становлять за актом загальної форми № 27 суму 2227,00 грн., в тому числі 100,50грн за користування, 106,10грн за відправлення повідомлення телеграфом на станцію відправлення, 848,80грн за зберігання (затримку) та 1171,60грн. збору за маневрову роботу з вагонами.

Позивач звернувся з вимогами до відповідачів щодо здійснення відшкодування суми 2227грн збору за простій, які залишено ними без задоволення. При цьому, позивач зазначає, що згідно вимог ст.ст. 22, 28, 31, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) , ст.ст. 30, 218, ч. 2 ст. 325, ст. 338 МК України в будь- якому випадку повинні бути відшкодовані витрати, повязані із здійсненням розвантажувальних, навантажувальних, перевантажувальних та інших операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно- правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно- правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язань, шо випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, за встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, передбачає, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

При цьому ст. 10 ЦК України, ч. З ст. 1 Митного кодексу України (МК України) передбачено застосування правил відповідного міжнародного договору, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

За умовами ст. 15 СМГС, одночасно з пред'явленням вантажу до перевезення вантажовідправник для кожної відправки повинен представити станції відправлення правильно заповнену і підписану накладну.

Згідно зі ст. 3 СМГС, на умовах якого здійснювалося перевезення вантажу, його дія має обов'язкову силу для залізниць, відправників і одержувачів вантажу незалежно від державної приналежності сторін договору перевезення.

Статтею 32 СМГС передбачено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі додаткові витрати, повязані із перевезенням вантажів.

Згідно із ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, п.п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку, а тому не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

Згідно з п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Сума 2 227,00 грн. розрахована Залізницею відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (ОСОБА_2 керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми.

Згідно положень ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України, операції, необхідні для здійснення митного контролю, проводяться за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб. Зазначена норма, як така що регулює здійснення митних формальностей саме на залізничному транспорті, є спеціальною по відношенню до норми ч.5 ст.338 Митного кодексу України, якою визначений загальний (для всіх видів транспорту) порядок здійснення митного контролю та відповідно до якої митний огляд у випадках не виявлення факту незаконного переміщення товарів проводиться за рахунок органу, з ініціативи якого здійснений такий огляд.

Окрім того, главою 32 Митного кодексу України, до якої включено ст. 218, врегульовано митні формальності на залізничному транспорті. Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п.29 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України). Таким чином, дії щодо здійснення Чопською митницею Міндоходів митного огляду після митного оформлення, є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Отже, обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому, суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 суми 2227грн. збору за простій підлягають задоволенню. В задоволенні позовних вимог до відповідача 2 відмовити.

За таких обставин, витрати з оплати судового збору згідно з статтею 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача 1.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" (11054, Житомирська обл., Олевський район, смт. Нові Білокоровичі, вул. Гагаріна, 1, код ЄДРЮОФОП 00991798) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (79007, м.Львів, вул. Гоголя, 1, код ЄДРЮОФОП 40081195) суму 2227,00грн. (Дві тисячі двісті двадцять сім грн. 00 коп.) витрат та суму 1450,00 грн. (ОСОБА_3 тисяча чотириста пятдесят грн. 00 коп.) витрат на сплату судового збору.

2.1. В задоволенні позовних вимог до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, м. Ужгород відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 05.10.2016р.

Суддя О.Ф. Ремецькі