ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Справа № 910/165/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "Тегра Україна ЛТД", м. Київ,

на рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2016 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016

зі справи № 910/165/16

за позовом іноземного підприємства "Агро-Вільд Україна", м. Жашків Черкаської області (далі - Позивач),

до дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "Тегра Україна ЛТД" (далі - Відповідач)

про стягнення 80 320,30 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

Позивача - Булавки Я.С.,

Відповідача - Ящишиної А.Ф.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.02.2016 (суддя Курдельчук І.Д.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 (колегія суддів у складі: Зеленін В.О. - головуючий, Мартюк А.І. і Чорна Л.В.): позов задоволено; з Відповідача стягнуто на користь Позивача: 78 246 грн. основного боргу; 2 074,30 грн. пені та 1 218 грн. судового збору.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відповідач просить скасувати оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Скаргу мотивовано порушенням і неправильним застосуванням господарськими судами у вирішенні спору норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій у розгляді справи виходили з таких обставин та висновків.

22.09.2015 Позивачем (продавець) та Відповідачем (покупець) укладено договір поставки № 40-02-15-0373 (далі - Договір), за умовами якого:

- продавець зобов'язується у порядку та на умовах, визначених даним договором, поставити та передати у власність покупця сою товарну врожаю 2015 року у кількості 500 тонн+/-10% за вибором покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (пункт 1.1);

- у випадку поставки товару, якість якого не відповідає вимогам, визначеним пунктом 2.1 Договору та/або пункту 2.2 Договору, покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця пропорційного зменшення ціни такого товару, про що сторони зобов'язуються укладати відповідну додаткову угоду, або відмовитися від прийняття такого товару (повернути поставлений товар) та в односторонньому порядку відмовитися від Договору (пункт 2.4);

- ціна товару, що продається за Договором, складає 6 750 грн., крім того, ПДВ 1 350 грн., всього 8 100 грн. за одну тонну (пункт 3.1);

- покупець зобов'язується здійснити оплату вартості товару у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця у такому порядку: 100 % вартості партії товару - протягом 1-го банківського дня з моменту підписання Договору при наданні продавцем представнику покупця оригіналу Договору та належним чином оформлених документів: рахунка-фактури, видаткової накладної, а також податкової накладної, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 3.3);

- покупець може здійснювати часткову попередню оплату партії товару (пункт 3.6).

Договір підписано уповноваженими особами Позивача та Відповідача і скріплено їх печатками.

Відповідач здійснив оплату за 535 тонн сої на суму 4 333 500 грн., у тому числі ПДВ, а саме:

- 22.09.2015 сплачено 1 620 000 грн. (попередня оплата за сою згідно з рахунком від 22.09.2015 № 1);

- 23.09.2015 - 2 430 000 грн. (оплата за сою згідно з рахунком від 22.09.2015 № 1);

- 25.09.2015 - 283 500 грн. (оплата за сою згідно з рахунком від 25.09.2015).

Відповідач надсилав листи (від 23.09.2015 № 44/09-15; від 24.09.2015 № 47/09-15; від 25.09.2015 № 50/09-15) з проханням відвантажити сою у визначені дні, а саме 23, 24 та 25 вересня 2015 року, в транспортні засоби, які надані перевізниками. У даних листах Відповідач визначив перелік перевізників та транспортних засобів, які будуть перевозити сою.

23-25 вересня 2015 року на виконання умов Договору Позивач відвантажив, а Відповідач прийняв товар у кількості 544,66 тонни, що підтверджується товарно-транспортними накладними.

Позивач вказує, що Відповідачем не оплачено 9,66 тонни сої вартістю 78 246 грн., у т.ч. ПДВ.

07.10.2015 Позивач надіслав Відповідачу претензію № 901 про дооплату товару в сумі 78 246 грн. та рахунок-фактуру від 06.10.2015 № АВ - 000000001.

13.11.2015 Позивач надіслав Відповідачу претензію від 12.11.2015 № 1043 про дооплату товару в сумі 78 246 грн. та рахунок-фактуру від 12.11.2015 № АВ-000000001 з вимогою виконати умови Договору та оплатити вартість поставленої сої у повному розмірі у строк 1 банківський день з моменту отримання даної претензії; Відповідач отримав дану претензію 16.11.2015.

02.12.2015 на вимогу Відповідача Позивач надіслав оригінали таких документів: Договір та видаткові накладні: від 23.09.2015 № 183; 24.09.2015 № 184; від 25.09.2015 № 185; від 25.09.2015 № 186.

Відповідач умови Договору не виконав та грошові кошти не сплатив.

Відповідач вказує на існування усного правочину щодо поставки сої товарної, посилаючись, по суті, лише на інше, ніж передбачено Договором, місце поставки та якість товару.

13.10.2015 Позивач отримав вимогу (претензію) щодо повернення суми попередньої оплати від 10.10.2015 № 17/10, в якій Відповідач просив повернути йому попередню оплату за товар у сумі 1 061 910 грн. у зв'язку з непоставкою згідно з Договором оплаченого товару у повному обсязі у встановлений строк.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що саме за проханням Відповідача було змінено місце поставки товару із с. Княжики Монастирищенського району на с. Бузівка Жашківського району Черкаської області.

Що ж до якості поставленого товару, то поданий Відповідачем протокол випробувань харчової продукції від 02.10.2015 № 12267-12271/15-х не є належним та допустимим доказом, оскільки зразки були відібрані без участі повноважних представників Позивача. Відповідач не подав суду акт відбору зразків від 27.09.2015, на який є посилання у вказаному протоколі.

Відповідач жодних дій, передбачених Договором, не вчинив; зразки для випробувань відібрав самостійно, що, у свою чергу, виключає належність та допустимість протоколу випробувань як доказу в даній справі.

Матеріали справи містять копії накладних, які оформлені лише Позивачем, та ті, які оформлені як Позивачем, так і Відповідачем. Дані накладні відрізняються тим, що примірники, подані Відповідачем, містять додаткові дані щодо ціни поставленого товару.

Позивач належним чином підтвердив той факт, що ним було надіслано оригінали документів на оформлення Відповідачу.

Отже, вся соя поставлена і прийнята покупцем (Відповідачем) саме на підставі Договору в межах 500 тон+/-10%; жодного доказу укладення усного правочину щодо поставки сої товарної іншої якості, ніж обумовлена Договором, не подано.

Доводи Відповідача стосовно непідтвердження Позивачем поставки товару з посиланням на те, що накладні, подані Позивачем, не містять підпису повноважного представника Відповідача, є необґрунтованими, оскільки: сам Відповідач підтвердив факт отримання товару у вказаній кількості; Позивач документально підтвердив факт надсилання накладних Відповідачу; накладні містять підписи водіїв, які отримали товар на виконання вказівок Відповідача, визначених у листах.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 78 246 грн. є обґрунтованими.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати покупець зобов'язується сплачувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченого товару за кожний день затримки.

У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання за Договором нарахована Позивачем пеня в сумі 2 074,30 грн. за період з 07.12.2015 по 29.12.2015 підлягає стягненню з Відповідача.

Причиною подання касаційної скарги стала незгода Відповідача із задоволенням позову зі справи.

Відповідно до приписів Цивільного кодексу України:

- зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525, 526);

- договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629);

- за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 712);

- покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692);

- покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина друга статті 692).

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій, встановивши: що Позивач поставив Товариству товар на підставі Договору; саме за проханням Відповідача було змінено місце поставки товару; доводи Відповідача щодо поставки неякісного товару є необґрунтованими, оскільки Договором узгоджено дії у випадку поставки неякісного товару, які Відповідачем не вчинені; наявність існування основної заборгованості та прострочення виконання грошового зобов'язання, - дійшли не спростовуваного доводами касаційної скарги висновку про необхідність задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для стягнення основного боргу та пені не спростовують. Переважно відповідні доводи стосуються з'ясування обставин, вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі. Проте касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 16.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 зі справи № 910/165/16 залишити без змін, а касаційну скаргу дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "Тегра Україна ЛТД" - без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Палій

Суддя В. Студенець