КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа№ 910/1587/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

cекретар судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від апелянта: Зварич Р.М. - за довіреністю оформленою належним чином;

від позивача за первісним позовом: не з'явився;

від відповідача за первісним позовом: Яковіщук Я.М. - за довіреністю оформленою належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року

у справі № 910/1587/13 (суддя Демидов В.О.)

за скаргою Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до відповідача Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

про стягнення 13 317 917,88 грн.

та за зустрічним позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про стягнення 12 728 797, 30 грн. основного боргу, 423 624,72 грн. 3% річних, 165 495,86 грн. інфляційних втрат та 68 820,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Заперечуючи заявлені вимоги, 25.02.2013р. КП „Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" подало до господарського суду зустрічний позов, у якому просило спонукати ПАТ „Київенерго" укласти договір реструктуризації на основну суму боргу за договором №320886 від 14.11.2003р. на постачання теплової енергії в гарячій воді на термін 60 місяців з затвердженням відповідного графіку платежів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2013 року у справі № 910/1587/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2015р., стягнуто з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 12 728 797,30 грн. основного боргу, 423 624,72 грн. 3% річних, 165 495,86 грн. інфляційних втрат та 68 820,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

09.07.2015р. Господарським судом міста Києва видано наказ про примусове виконання вказаного рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 року заява ПАТ "Київенерго" про виправлення помилки у наказі Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/1587/13 залишена без задоволення. Заява ПАТ "Київенерго" про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 09.07.2015 року у справі № 910/1587/13 до виконання задоволена. Поновлено строк для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі № 910/1587/13. Визначено строк пред'явлення наказу до 11.08.2016 року.

18.11.2015 року до Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій скаржник просив визнати дії ДВС незаконними, скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП № 48838866 від 30.10.2015 року та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 48838866 від 30.10.2015 року.

Мотивуючи скаргу Підприємство вказувало на те, що державний виконавець порушив вимоги Закону України "Про виконавче провадження", оскільки починаючи примусове виконання рішення, не пересвідчився, чи було боржником отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2015 року та чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Крім того, скаржник зазначав, що державний виконавець не прийняв до уваги те, що боржником було частково виконано рішення суду та наявність між ним та стягувачем домовленості про спосіб та порядок його виконання, а саме: укладення угоди № 1734-14/1 від 31.12.2014 року та попереднього договору про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію № 53-15 від 14.01.2015 року. Відповідно до яких встановлено попередній графік погашення заборгованості, згідно якого боржник сплачує за теплову енергію, спожиту до 01.07.2014 року, за відповідним графіком платежів. Попередній графік погашення заборгованості по договору про реструктуризацію заборгованості № 53-15 укладений на 36 місяців та діє до січня 2018 року. У зв'язку із сплатою боржником згідно цього графіка сум заборгованості, сума, яка підлягає стягненню з боржника за наказом № 910/1587/13 від 09.07.2015 року, відповідно зменшилась і не відповідає тій сумі, з якою стягувач звернувся до ДВС щодо примусового виконання рішення.

12.11.2015р. Підприємством отримано постанову про арешт коштів боржника ВП №48838866 від 30.10.2015р., відповідно до якої ДВС було накладено арешт на поточні рахунки підприємства боржника, серед яких перебували рахунки зі спеціальним режимом використання (320984, ПАТ "Прокредит банк", номер рахунку: 3347; 380377, ПАТ "Український будівельно-інвестиційний банк", номер рахунку: 1201), які не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів та стягнення боргу на підставі виконавчих документів.

Скаржник вказував, що ВДВС винесено постанову про стягнення виконавчого збору з порушенням строку, визначеного законом для добровільного виконання рішення, та без з'ясування конкретної суми заборгованості боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року у справі №910/1587/13 без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2016 року касаційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року скасовано, а матеріали справи №910/1587/13 щодо розгляду скарги КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з винесення 30.10.2015 року в рамках виконавчого провадження №48838866 постанови про арешт коштів боржника та постанови про стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" виконавчого збору. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.10.2015 року про арешт коштів боржника винесену в рамках виконавчого провадження №48838866. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.10.2015 року про стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" виконавчого збору, винесену в рамках виконавчого провадження №48838866.

Не погоджуючись з даною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року у справі №910/1587/13 та відмовити в задоволенні скарги у повному обсязі.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваної ухвали, апелянтом зазначено про прийняття судом першої інстанції ухвали, яка не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 року апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_5 (головуючий), судді Лобань О.І., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2016 року вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.08.2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.08.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, змінено та сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_5., судді Лобань О.І., Майданевич А.Г.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.08.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. на лікарняному, змінено та сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_5., судді Корсакова Г.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 року розгляд апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкладено на 05.09.2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.09.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Корсакової Г.В. на лікарняному, змінено та сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_5., судді Лобань О.І., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 року розгляд апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкладено на 19.09.2016 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 року, у зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді ОСОБА_5., змінено та сформовано наступний склад колегії суддів: Гончаров С.А. (головуючий), судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

05.10.2016 року до Київського апеляційного господарського суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник вказував на необґрунтованість скарги, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Позивач до судового засідання, що відбулось 05.10.2016р., не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за відсутності позивача є можливим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість.

За змістом ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) встановлено, що виконавче провадження є сукупністю дій органів і посадових осіб, зазначених у Законі України "Про виконавче провадження", спрямованих на примусове виконання рішень судів, які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами.

В силу статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно вчиняти дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Нормами частини 1-4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Матеріалами справи підтверджується та судом першої інстанції вірно встановлено, що 25.09.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48838866 з виконання наказу №910/1587/13 від 09.07.2015 року та встановлено боржнику семиденний термін з дня винесення (отримання) постанови для добровільного виконання рішення суду.

30.10.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у зв'язку із невиконанням боржником рішення суду у встановлений для добровільного виконання строк, винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 48838866 та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 48838866.

Статтею 30 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Зі змісту пункту 4.1.1. Інструкції про проведення виконавчих дій (яка була чинна під час відкриття виконавчого провадження), затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Отже, перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу державний виконавець повинен пересвідчитись, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Таким чином, у разі з'ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Колегією встановлено, що 03.10.2015 року Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" отримало поштою постанову про відкриття виконавчого ВП №48838866 від 25.09.2015 року, тобто в останній день для самостійного виконання наказу господарського суду.

У зв'язку з чим, 07.10.2015 року Підприємство звернулось до Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України з листом № 2801, в якому повідомило про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження лише 05.10.2015 року тобто після закінчення строку на добровільне виконання. Крім цього, боржник вказував, що 31.12.2014 року між ПАТ "Київенерго" та КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" укладено угоду № 1734-14/1 та попередній договір про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію №53-15 від 14.01.2015 року, зокрема, заборгованість по договору № 320886 від 14.11.2003 року, на підставі якою було відкрито ВП №48838866, врегульована в частині основної суми боргу і вимоги вказаною угоди виконуються згідно погодженого графіку погашення заборгованості, що підтверджується платіжними дорученнями. Отже, у зв'язку з належним виконанням з сторони боржника попереднього договору про реструктуризацію заборгованості, сума заборгованості по судовому наказу зменшилася та не відповідає тій сумі, з якою ПАТ "Київенерго" звернулося з метою примусового виконання рішення суду.

Разом з тим, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було з'ясовано після отримання від КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" листа № 2821 від 07.10.2015 року, яка сума заборгованості існує у боржника перед стягувачем на дату подання останнім заяви про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу № 910/1587/13 від 09.07.2015 року.

Крім цього, 12.11.2015 року Підприємством отримано постанову ДВС від 30.10.2015 року ВП №48838866 про арешт коштів боржника (серед яких рахунки зі спеціальним режимом використання) та постанову про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням" матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням, застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору, призначаються та надаються за основним місцем роботи.

Згідно ч. 2 ст. 21 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням" Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Кошти фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок у відповідному органі Державного казначейства України, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам.

Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону. Арешт таких рахунків (зі спеціальним використанням) порушує права та охоронювані законом інтереси боржника та суперечить чинному законодавству.

З огляду на вищевикладене, вимоги про зняття арешту з розрахункових рахунків, з яких проводиться виплата заробітної плати та соціального страхування працівникам, повинні бути задоволені.

Відповідно до ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в податкових органах, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Проте, дана норма закону не перешкоджає державному виконавцю перевірити отриману інформацію з метою недопущення накладення арешту на цільові кошти, на які не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є: невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону.

Враховуючи, що Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" отримало постанову про відкриття виконавчого від 25.09.2015 року ВП №48838866 лише 03.10.2015 року (останній день для самостійного виконання наказу), у зв'язку з чим було позбавлено права на добровільне виконання рішення суду у визначений державним виконавцем строк. Крім того, 07.10.2015 року боржник повідомив Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України листом № 2801 про укладену 31.12.2014 року між ПАТ "Київенерго" та КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" угоду № 1734-14/1 та попередній договір про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію №53-15 від 14.01.2015 року, чим врегульовано заборгованість в частині основної суми боргу та вимоги вказаною угоди виконуються згідно погодженого графіку погашення заборгованості, що підтверджується платіжними дорученнями.

З огляду на встановлене, твердження апелянта, що боржником не надано доказів підтвердження повного чи часткового виконання рішення суду та існування договірних відносин боржника зі стягувачем не впливає на обов'язок виконання рішення суду, не знаходять свого підтвердження.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Відповідно до положень статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Відповідно до пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 року за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції що скарга Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для зміни або скасування прийнятої судом першої інстанції ухвали у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржений судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року у справі № 910/1587/13 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 року у справі № 910/1587/13 - залишити без змін.

3. Матеріали оскарження № 910/1587/13 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко