ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.10.16р. Справа № 904/3130/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЛ Компані", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 15 966,79 грн

Головуючий колегії - суддя Воронько В.Д.

Члени колегії - судді: Мілєва І.В., Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЛ Компані" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - відповідач) про стягнення основного боргу у сумі 12355,08 грн, інфляційних нарахувань у сумі 1544,36 грн, 3% річних у сумі 315,48 грн та пені у сумі 1751,87 грн, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 950 SAP № НОМЕР_1, укладеного між сторонами 30.01.2015.

Відповідач 17.05.2016 надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх неправомірність та на те, що останні не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 07.06.2016 продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 05.07.2016.

05.07.2016 позивач надав пояснення щодо правомірності нарахування курсової різниці за договором.

В ході судового засідання, призначеного на 05.07.2016, судом встановлено, що у зв'язку зі складністю спору необхідно призначити розгляд справи у колегіальному складі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2016 розгляд справи №904/3130/16 призначено колегіально.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 465 від 06.07.2016, відповідно до п. 4 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" автоматизованою системою визначено наступний склад колегії: головуючий колегії суддя - Воронько В.Д., судді Васильєв О.Ю., Рудь І.А.

05.07.2016 позивач надав пояснення щодо правомірності нарахування курсової різниці за договором.

Ухвалою від 07.07.2016 судова колегія прийняла справу до свого провадження та призначила її до розгляду на 02.08.2016.

02.08.2016 позивач надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника через зайнятість останнього в іншому судовому засіданні.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 17.08.2016, з'явилися, але не виконали вимоги ухвали суду від 02.08.2016, що перешкоджає вирішенню спору по суті у цьому судовому засіданні, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 07.09.2016.

07.09.2016 представник позивача на виконання ухвали від 17.08.2016 надав до суду уточнений розрахунок суми позову, а також виписку по рахунку.

Відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження керівника апарату суду №696 від 08.09.2016 здійснено повторний автоматизований розподіл для визначення суддів з метою заміни суддів Васильєва О.Ю. та Рудь І.А. у зв'язку з їх перебуванням у відпустці. Автоматизованою системою визначено наступний склад колегії: головуючий колегії суддя - Воронько В.Д., судді Мілєва І.В., Ярошенко В.І.

Ухвалою від 12.09.2016 справа прийнята до розгляду новим складом колегії та призначена до розгляду на 03.10.2016.

Зазначена ухвала суду надіслана сторонам 12.09.2016, проте представники сторін в судове засідання не прибули.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідачем ухвала суду отримана 15.09.2016, з сайту відстеження пересилання поштових відправлень слідує, що позивачу ухвала суду доставлена до поштового відділення № 31 м. Кривого Рогу 15.09.2016 та 20.09.2016 не була вручена позивачу під час доставки.

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 12.09.2016 була надіслана відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи те, що справа розглядається досить тривалий час, сторонами надані до справи усі можливі документи, суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2015 між ТОВ "МЛ Компані" (позивач, продавець) та ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (відповідач, покупець) укладений договір № 950 SAP № НОМЕР_1.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця Продукцію відповідно до специфікацій узгоджених до договору, а Покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що загальна вартість продукції за договором складається із суми вартості всіх партій продукції, узгоджених по всім специфікаціям до даного договору.

Відповідно до п.п. 3.4, 3.6 договору поставка вважається виконаною продавцем за умови точної відповідності поставленої продукції замовленню на поставку покупця по строкам, номенклатурі і обсягу, після надання продавцем всіх супроводжувальних документів, зазначених в п. 3.6, а саме: рахунок фактура, видаткова накладна, податкова накладна, документ, що підтверджує якість продукції.

Згідно з п. 4.1 договору, датою оплати вважається дата списання коштів з рахунка покупця на користь продавця. Оплата продукції покупцем здійснюється в національній валюті України по банківських реквізитах продавця, зазначених у договорі в наступному порядку:

- оплата продукції, поставленої на склад покупця, здійснюється після надання відповідного оригіналу рахунку покупцеві у терміни, узгоджені відповідними специфікаціями (п. 4.1.1 договору);

- перерахунок вартості продукції, повязаний зі зміною курсу дол. США, буде відбуватись у спосіб, зазначений у відповідній специфікації (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 10.4 договору він вступає в дію з 28.01.2015 і діє до 31.03.2016, або до належного виконання сторонами своїх зобовязань по даному договору, в залежності від того, яка з вказаних подій настане раніше.

Сторонами підписано специфікацію № 1 від 30.01.2015 до договору, згідно з якою за накладною № 139 від 21.04.2015 позивач поставив товар вартістю 3528,00 грн зі строком оплати по 11.05.2015.

Сторони, керуючись положеннями ст.ст. 524, 533 Цивільного кодексу України узгодили, що у разі зміни поточного обмінного курсу НБУ гривні до дол. США на дату оплати більше ніж на 3% по відношенню до курсу дол. США, зазначеного у даній специфікації, ціна продукції та сума даної специфікації підлягає пропорційній зміні. Така пропорційна зміна буде відбуватися без додаткового узгодження сторін і буде обовязковою для сторін у тому числі для оплати замовником.

Сторони, в такому разі проводять такий перерахунок вартості обладнання за формулою

Ц1= Ц0*К1/К0, де Ц1 вартість обладнання у гривнях, що підлягає сплаті; Ц0 - вартість обладнання у гривнях. Встановлена на 14.11.14; К0 курс гривні до іноземної валюти, встановлений на 14.11.14; К1 курс гривні до іноземної валюти на робочий день, що передує дню оплати.

Також сторони узгодили, що оплата здійснюється наступним чином:

- при збільшенні курсу, встановленого НБУ в останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні із курсом, зазначеним у відповідній специфікації, оплата здійснюється без перерахунку змін вартості Продукції з подальшою доплатою на підставі коригувального рахунку протягом 15 календарних днів з дати отримання Покупцем коригувального рахунку.

В позовній заяві та додаткових поясненнях до справи позивач вказав, що з урахуванням підвищення курсу долара США станом на робочий день, що передує даті оплати (29.02.2016), вартість товару за накладною № 139 від 21.04.2015 складає 6051,65 грн.

Також позивачем зазначено, що 19.03.2015 відповідачем оплачено частину продукції, переліченої в Специфікації №01 на загальну суму в гривнях 13 212,00 грн (з ПДВ), що підтверджується випискою банку від 19.03.2015. Вказана сума є оплатою раніше поставлених товарів згідно рахунку №44 від 30.01.2015 на суму 6600,00 грн , ПДВ 1320,00, разом з ПДВ -7920,00 грн, та рахунку №49 від 06.02.2015 на суму 4410,00 грн, ПДВ 882,00 грн, разом з ПДВ 5292,00 грн.

Однак, оскільки на дату оплати відбулося значне зростання курсу валют (більше, ніж на 3%), сума курсової різниці вартості товару за рахунком № 44 від 30.01.2015 станом на 18.03.2015 складає 3778,61 грн, сума курсової різниці вартості товару за рахунком № 49 від 30.01.2015 станом на 18.03.2015 складає 2524,82 грн, а всього за двома рахунками 6303,43 грн. Загальна сума основного боргу за товар з урахуванням збільшення курсу валюти складає 12355,08 грн.

За прострочку платежу позивач нарахував та заявив до стягнення 1751,87 грн пені, 315,48 грн 3% річних за період прострочки оплати за товар за накладною № 139 від 21.04.2015 з 12.05.2015 по 29.02.2016 та з 09.04.2015 по 29.02.2016 за прострочку оплати за товар за рахунками №44 від 30.01.2015 на суму 6600,00 грн, ПДВ 1320,00, разом з ПДВ -7920,00 грн, та №49 від 06.02.2015 на суму 4410,00 грн, ПДВ 882,00 грн, разом з ПДВ 5292,00 грн, а також 1544,36 грн інфляційних нарахувань на суму боргу за аналогічний період прострочки.

Згідно з ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Як вище встановлено судом, пунктом 4.2 Договору сторони визначили, що перерахунок вартості продукції, повязаний зі зміною курсу дол. США, буде відбуватись у спосіб, зазначений у відповідній специфікації. Умовами специфікації № 1 сторони погодили, що при збільшенні курсу, встановленого НБУ в останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні із курсом, зазначеним у відповідній специфікації, оплата здійснюється без перерахунку змін вартості продукції з подальшою доплатою на підставі коригувального рахунку протягом 15 календарних днів з дати отримання покупцем коригувального рахунку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, виходячи з погоджених сторонами умов договору, встановлений специфікацією двадцятиденний строк для оплати поставленої на склад продукції, стосується виключено оплати її вартості, яка є відомою для двох сторін і зазначена в накладних на поставку товару без перерахунку, пов'язаного зі зміною курсу дол. США. Що стосується обов'язку сплатити курсову різницю, то він виникає у відповідача лише зі збігом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дати отримання відповідного коригувального рахунку, який має містити відповідний розрахунок суми.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, що передбачені специфікаціями коригувальні рахунки складалися позивачем та надавалися відповідачеві, в зв'язку з чим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням перерахунку, пов'язаного зі зміною курсу долару США.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу, підлягають задоволенню частково, в сумі 3528,00 грн, що становить вартість товару, поставленого за накладною № 139 від 21.04.2015. Вартість товару, на оплату якого позивачем виставлені рахунки №44 від 30.01.2015 на суму 6600,00 грн, ПДВ 1320,00, разом з ПДВ -7920,00 грн, та №49 від 06.02.2015 на суму 4410,00 грн, ПДВ 882,00 грн, разом з ПДВ 5292,00 грн, відповідачем оплачена.

При цьому суд зауважує, що позивач не позбавлений права у відповідності до умов договору та специфікацій провести перерахунок вартості продукції, на суму якої надати відповідачеві коригувальний рахунок, та в разі несплати його протягом 15 календарних днів з моменту отримання звернутися до суду з відповідною вимогою про стягнення суми доплати.

Суд вважає безпідставними заперечення відповідача з посиланням на ненадання позивачем документів, передбачених п. 3.6. договору, що на його думку є передумовою виконання зобовязань з оплати вартості поставленої продукції, при цьому суд зауважує, що підписання відповідачем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факс здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.213 Цивільного кодексу України; наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити отриману продукцію.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивач вимагає стягнення з відповідача пені 1751,87 грн.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Договором № 950 SAP № НОМЕР_1 сторони не передбачили відповідальність за порушення строків розрахунків за поставлений товар та відповідно не визначили розміру та виду такої відповідальності.

Таким чином, зважаючи на те, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено відповідальності за порушення строків розрахунків за поставлений товар, заявлені позивачем вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи часткове задоволення судом вимог щодо стягнення суми основного боргу, 3 % річних можуть бути нараховані на суму боргу у розмірі 3528,00 грн за товар, поставлений за накладною № 139 від 21.04.2015 і складають за розрахунком суду 85,20 грн за заявлений позивачем період прострочки з 12.05.2015 по 29.02.2016.

Стосовно вимоги про стягнення інфляційних нарахувань на суму боргу слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 8.1 та п. 8.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.

Таким чином йде мова про неможливість здійснення інфляційних нарахувань на суму грошових зобов'язань, що визначені саме в іноземній валюті. В даному випадку вартість товару у накладній № 139 від 21.04.2015 визначена у гривнях, а умовами договору передбачена можливість корегування ціни у разі збільшення курсу валюти на день платежу.

Таким чином зобов'язання, розмір яких визначений у накладній на поставку товару, є гривнєвими і на них може бути нараховано інфляційні втрати. За заявлений позивачем період прострочки з 12.05.2015 по 29.02.2016 їх розмір із суми заборгованості 3528,00 грн складає 177,38 грн.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача 3528,00 грн основного боргу, 177,38 грн інфляційних нарахувань на суму боргу та 85,20 грн 3% річних, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються 327,14 грн витрат по сплаті судового збору, решта судових витрат покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, будинок 1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЛ Компані" (50031, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, будинок 31, ) 3528,00 грн основного боргу, 177,38 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, 85,20 грн 3% річних, 327,14 грн витрат зі сплати судового збору, видати позивачу наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 10.10.2016.

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя І.В. Мілєва

Суддя В.І. Ярошенко