ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року Справа № 915/980/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Металург Півдня, пр. Жовтневий, 321, м. Миколаїв, 54052 ()

до відповідача ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54050 (ІПН НОМЕР_1)

поштова адреса представника: АДРЕСА_2, 54003

про стягнення заборгованості в розмірі 105 818, 72 грн.

за зустрічним позовом ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54050 (ІПН НОМЕР_1)

поштова адреса представника: АДРЕСА_2, 54003

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Металург Півдня, пр. Жовтневий, 321, м. Миколаїв, 54052 ()

про стягнення понесених збитків (упущена вигода) та зобовязання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4, доручення від 25.01.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_5, договір про надання правової допомоги від 19.09.2016 року;

за участю представників сторін за зустрічним позовом:

від позивача: ОСОБА_5, договір про надання правової допомоги від 19.09.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_4, доручення від 25.01.2016 року;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Металург Півдня з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення 105 818, 72 грн. - боргу по договорам оренди нежитлових приміщень за № 1/а/ГК-2016 та 2/а/ГК-2016.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.09.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 27.09.2016 року.

26.09.2016 року у межах справи № 915/980/16 ОСОБА_2 особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Металург Півдня про:

- стягнення понесених збитків в сумі 179 773, 25 грн. за фактом порушення умов договору оренди (упущена вигода).

- зобов'язання повернути позивачу ФОП ОСОБА_3 належне та орендоване майно, яке незаконно утримується відповідачем, без проведення опису у підвальному приміщенні відповідача, закрите та опечатане (том 1, арк. 128-133).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.09.2016 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Металург Півдня для спільного розгляду з первісним позовом (том 1, арк. 124-125).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.09.2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_6 Металург Півдня про вжиття заходів забезпечення позову (том 1, арк. 122-123).

В судовому засіданні 27.09.2016 року судом оголошувалась перерва до 06.10.2016 року.

06.10.2016 року до господарського суду Миколаївської області від позивача за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_3 надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог вх. № 16873/16, в якій позивач, керуючись ст. 22 ГПК України, просив зменшити розмір позовних вимог в частині зобов'язання повернути позивачу ФОП ОСОБА_3 належне та орендоване майно, яке незаконно утримується відповідачем, без проведення опису у підвальному приміщенні відповідача, закрите та опечатане (том 2, арк. 19).

Керуючись ст. 22 ГПК України, заява прийнята судом до розгляду. Зустрічні позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням заяви про зменшення розміру зустрічних позовних вимог.

В судовому засіданні 06.10.2016 року судом оголошувалась перерва до 13.10.2016 року.

В судовому засіданні 13.10.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено наступне.

Між ОСОБА_6 «Металург Півдня» (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) 31.12.2015 року були укладені договори оренди нежитлових приміщень за № 1/а/ГК-2016 та № 2/а/ГК-2016.

В порушення вимог законодавства України та умов договору відповідач не виконував прийняті на себе зобовязання відносно здійснення платежів по орендній платі та інших платежів за договорами. Отже, станом на 29.07.2016 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 90 420, 26 грн., з яких 73 680, 42 грн. - плата за користування приміщеннями та 16 729, 84 грн. компенсація за користування комунальними послугами.

За несвоєчасну сплату орендної плати відповідачу нараховано пеню та 15 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 625 ЦК України, ст. 193, 286 ГК України та умовами договорів.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_3 в судовому засіданні проти первісного позову заперечив з підстав, зазначених у запереченнях на позовну заяву та поясненнях (том 1, арк. 109-110, том 2, арк. 1-4), та просив суд в первісному позові відмовити.

В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач не надає відомостей з чого складається сума боргу, за який період та в яких розмірах.

Відповідачем по двом договорам проведено оплату за оренду в розмірі 64 000 грн., тобто переплачено 17 997 грн.

Рахунки-фактури за надані комунальні послуги виставлені відповідачу з загальних розрахунків одиниць виміру кубометрів води або кіловат годин електричної енергії, але ні одного разу відповідачу не виставлявся рахунок-фактура за показниками попередні покази приладу обліку, кінцеві покази, та сумарна різниця з врахуванням вартості однієї одиниці помноженої на її вартість.

Неузгодженості по розрахункам, неотримання відповідачем відомостей по фактичне споживання послуг стало підставою виниклої переписки сторін, що в подальшому мало наслідком фактичний не допуск відповідача до обєктів оренди, відключення комунальних послуг або часткове відключення одного з видів комунальних послуг, перекриття доступу відповідачу до приміщень, закриття та опечатування дверей.

На час розгляду справи в суді відповідач передав в оренду вказані приміщення іншому субєкту господарювання.

В судових засіданнях представник ФОП ОСОБА_3 зазначив, що договори № 1/а/ГК-2016 та 2/а/ГК-2016 припинено 30.05.2016 року, у звязку з чим нарахування орендних та комунальних платежів за період з червня по липень 2016 року є безпідставним.

Заперечення обґрунтовані умовами договорів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Металург Півдня (орендодавець) та ОСОБА_2 особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено Договір оренди нежитлових приміщень № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду нежитлові приміщення (далі - «приміщення») кімнати № 21,28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, які розташовані на першому поверсі і кімнати № 18, 19, 26, які розташовані в підвалі будівлі ДК «Металург», за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 319-а. Приміщення є власністю орендодавця (п. 1.1 Договору) (том 1, арк. 9-16).

Відповідно до п. 1.2 договору орендодавець передає орендарю з метою обслуговування і ефективного використання орендованих приміщень частину асфальтованого замощення біля ДК «Металург» площею 150, 0 кв. м.

Відповідно до п. 1.6 договору приміщення будуть використовуватись в наступних цілях: для розташування ресторану і кафе в літній період на відкритому майданчику.

Відповідно до п. 2.1 договору цей договір вступає в силу з 04 січня 2016 року та діє до 31 грудня 2017 року.

В подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору оренди нежитлових приміщень № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року щодо зміни розміру орендної плати (том 1, арк. 23).

Крім того, між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Металург Півдня (орендодавець) та ОСОБА_2 особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено Договір оренди нежитлових приміщень № 2/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду нежитлові приміщення (далі - «приміщення») кімнати № 22, 23, 24, 25, 26, 27, які розташовані на 1-му поверсі приміщення ДК «Металург», за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 319-а. Приміщення є власністю орендодавця. Загальна площа приміщень 67, 3 кв. м. (п. 1.1, 1.2 Договору) (том 1, арк. 26-33).

Відповідно до п. 1.6 договору приміщення будуть використовуватись в наступних цілях: для розташування бару.

Відповідно до п. 2.1 договору цей договір вступає в силу з 01 січня 2016 року та діє до 31 грудня 2017 року.

Договори № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року та № 2/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року та додаткові угоди підписані та скріплені печатками сторін.

Таким чином, на підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши подані суду договори оренди нежитлових приміщень, судом встановлено, що їх умови є ідентичними.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 4.3.1 договорів орендодавець зобовязаний передати орендарю приміщення по ОСОБА_4 приймання-передачі.

Відповідно до п. 5.1 договорів орендодавець протягом 1 робочого дня з дня підписання цього Договору передає, а орендар приймає у користування приміщення.

На виконання умов договорів орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлові приміщення, що є предметом договорів, про що між сторонами складено та підписано ОСОБА_4 приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.01.2016 року (том 1, арк. 17, 19-20, 34, 36).

Строк дії договорів, як вказано вище, до 31 грудня 2017 року (п. 2.1 договорів).

Відповідно до п. 6.1 договорів договори закінчують свою дію в день закінчення строку оренди, за рішенням суду або відповідно до умов цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

В судових засіданнях представники сторін зазначили, що обидві сторони вважають договори такими, що припинили свою дію, внаслідок односторонньої відмови орендодавця від умов договорів. Проте, між сторонами виникли суперечності щодо дати, з якої договори припинили свою дію. Так, позивач ОСОБА_6 «Металург Півдня» вважає, що договори оренди припинили свою дію 29.07.2016 року. Натомість, відповідач ФОП ОСОБА_3 вважає, що договори оренди припинили свою дію 30.05.2016 року. Крім того, представник позивача ОСОБА_6 «Металург Півдня» в судовому засіданні 13.10.2016 року усно зазначив, що з вересня 2016 року ОСОБА_6 «Металург Півдня» вже укладено договори оренди нежитлових приміщень з іншими субєктами господарювання.

При цьому, судом враховано наступне.

Відповідно до п. 6.2. договорів дострокове припинення дії цього договору можливе за згодою сторін або за ініціативою однієї з сторін шляхом направлення іншій стороні письмового повідомлення за 30 (тридцять) календарних днів до такого припинення.

Відповідно до п. 6.3.2 договорів цей договір припиняє свою дію до закінчення строку оренди, у випадку відмови орендодавця від здійснення своїх обовязків за цим договором в односторонньому позасудовому порядку, якщо орендар не здійснює орендну плату та інші платежі у встановлені договором строки, більше ніж три рази підряд з письмовим повідомленням орендодавця.

Відповідно до п. 4.4.17 договорів орендар зобовязаний по закінченню терміну оренди або у випадку дострокового розірвання цього договору повернути приміщення та обладнання орендодавцю в строк не пізніше останнього дня строку оренди по акту, де має бути вказано технічний стан приміщення та обладнання на відповідну дату.

Відповідно до п. 5.2 договорів орендар протягом 1 робочого дня після закінчення терміну найму повертає, а орендодавець приймає приміщення.

Відповідно до п. 5.3 договорів приймання-передача приміщення здійснюється на підставі акту приймання-передачі, підписаного сторонами, який є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідно до п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" від 29.05.13 року № 12 відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку.

Судом встановлено, що 06.05.2016 року позивач ОСОБА_6 Металург Півдня, керуючись ст. 782 ЦК України та розділом 6 договорів оренди, направив відповідачу ФОП ОСОБА_3 лист вих. № 77 від 06.05.2016 року, в якому зазначив про припинення дії договорів з 30.05.2016 року, при цьому, запропонувавши відповідачу припинити дію договорів оренди з 01.05.2016 року в порядку розділу 6, у звязку з невнесенням плати за оренду приміщень. Запропоновано повернути по акту прийому-передачі нежитлові приміщення (том 1, арк. 46).

Суду не подано доказів направлення відповідачу листа вих. № 77 від 06.05.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для тверджень про припинення дії договорів внаслідок односторонньої відмови орендодавця від договору в порядку ст. 782 ЦК України та розділу 6 договорів оренди з 30.05.2016 року, оскільки: 1) не подано доказів направлення самого повідомлення про припинення дії договорів; 2) не дотримано 30-денного строку направлення іншій стороні письмового повідомлення до припинення дії договорів (п. 6.2 договорів); 3) після направлення повідомлення про припинення дії договорів орендарем 12.05.2016 року, 13.05.2016 року та 10.06.2016 року проводились оплати за оренду приміщення та комунальні послуги, а орендодавцем приймались вказані платежі (том 1, арк. 234-244); 4) орендодавець продовжував нараховувати орендні та комунальні платежі та виставляти рахунки фактури для проведення оплати; 5) відповідач продовжував користуватися орендованим майном та не повернув приміщення орендодавцю відповідно до п. 4.4.17, п. 5.1, п. 5.2 договорів; 6) між сторонами тривало листування з підстав виконання умов договорів оренди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що орендні правовідносини між ОСОБА_6 Металург Півдня та ФОП ОСОБА_3 за договорами оренди в травні 2016 року не припинились.

Судом також встановлено наступне.

29.06.2016 року позивач ОСОБА_6 Металург Півдня направив на адресу відповідача ФОП ОСОБА_3 лист вих. № 104 від 29.06.2016 року, яким повідомив відповідача в порядку розділу 6 договорів про дострокове припинення дії договорів оренди з 29.07.2016 року, у звязку з невнесенням плати за оренду приміщень (том 1, арк. 54-56).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення дії договорів з 29.07.2016 року.

Отже, договір № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року та договір № 2/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року є такими, що припинили свою дію 29.07.2016 року.

Щодо вимоги за первісним позовом про стягнення орендної плати, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно п. 3.1 договорів платежі за цим договором складаються з орендної плати, компенсації витрат за користування комунальними послугами, гарантійного платежу та інших платежів у відповідності з умовами цього договору.

Відповідно до п. 3.3 договорів орендна плата за договором повинна перераховуватись орендарем авансом за 1 (один) місяць в строк не пізніше 10-го числа поточного оплачуваного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця на підставі рахунку виставленого орендодавцем.

Відповідно до п. 4.4.7 договорів орендар зобовязується своєчасно сплачувати орендну плату за приміщення і належним чином виконувати інші грошові зобовязання відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 3.2 договору № 1/а/ГК-2016 (в редакції додаткової угоди № 1 від 26.01.2016 року) орендна плата за приміщення встановлюється відповідно до додатку № 5 до цього договору.

Як вбачається з додатку № 5 до договору № 1/а/ГК-2016 сторонами погоджено графік сплати орендних платежів помісячно (том 1, арк. 24), зокрема, за період користування орендованим майном з січня 2016 року по липень 2016 року, розмір орендних платежів погоджено сторонами в наступних розмірах:

- січень 2016 року 1 грн.;

- лютий 2016 року 1 грн.;

- березень 2016 року 1 грн.;

- квітень 2016 року 20 000 грн.;

- травень 2-16 року 20 000 грн.;

- червень 2016 року 30 000 грн.;

- липень 2016 року 30 000 грн.

Таким чином, за період користування орендованим майном з січня 2016 року по 29 липня 2016 року по договору № 1/а/ГК-2016 орендарю нарахована орендна плата відповідно до встановленого графіку на загальну суму 98 067, 52 грн. (1 грн. + 1 грн. + 1 грн. + 20 000 грн. + 20 000 грн. + 30 000 грн. + 28 064, 52 грн.). За липень 2016 року орендну плату нараховано пропорційно кількості днів користування майном, тобто за 29 днів (30 000 грн. / 31 день х 29 днів = 28 064, 52 грн.)

Позивачем на виконання умов договору виставлялись відповідачу рахунки фактури для оплати орендних платежів на загальну суму 98 067, 52 грн. (том 1, арк. 92, 94, 96, 98, 100, 102, 104).

На виконання умов договору № 1/а/ГК-2016 відповідачем частково проведено оплату за вищевказаними рахунками за квітень та травень 2016 року в сумі 40 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (том 1, арк. 235, 243).

Таким чином, відповідачем по договору № 1/а/ГК-2016 не проведено оплату за оренду приміщення в розмірі 58 067, 52 грн. (98 067, 52 грн. 40 000 грн.). Доказів зворотнього суду не подано.

Позивачем по договору № 1/а/ГК-2016 заявлено до стягнення 56 067, 52 грн. Детальний розрахунок позивача наявний в матеріалах справи (том 1, арк. 229).

Відповідно до п. 3.2 договору № 2/а/ГК-2016 орендна плата за приміщення встановлюється в розмірі 6 000, 00 грн. в місяць, в т.ч. ПДВ.

Судом встановлено, що за період користування орендованим майном за договором № 2/а/ГК-2016 з січня 2016 року по 29 липня 2016 року відповідачу нараховано 41 612, 90 грн. орендної плати. За липень 2016 року орендну плату нараховано пропорційно кількості днів користування майном, тобто за 29 днів (6 000 грн. / 31 день х 29 днів = 5 612, 90 грн.)

Позивачем на виконання умов договору виставлялись відповідачу рахунки фактури для оплати орендних платежів на загальну суму 41 612, 90 грн. (том 1, арк. 78, 80, 82, 84, 87, 88, 89).

На виконання умов договору № 2/а/ГК-2016 відповідачем частково проведено оплату за вказаними рахунками за лютий 2016 року - квітень 2016 року. Всього в сумі 24 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (том 1, арк. 238, 244).

Таким чином, відповідачем по договору № 2/а/ГК-2016 не проведено оплату за оренду приміщення в розмірі 17 612, 90 грн. (41 612, 90 грн. - 24 000, 00 грн. = 17 612, 90 грн.). Доказів зворотнього суду не подано.

Позивачем по договору № 2/а/ГК-2016 заявлено до стягнення 17 612, 90 грн. Детальний розрахунок позивача наявний в матеріалах справи (том 1, арк. 232).

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів погашення заборгованості по договорам оренди з орендних платежів, як і не спростовано позовних вимог в цій частині. Враховуючи вищевикладене, не виходячи за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 73 680, 42 грн. заборгованості з орендних платежів по договорам оренди, а саме: 56 067, 52 грн. - по договору № 1/а/ГК-2016 та 17 612, 90 грн. - по договору № 2/а/ГК-2016.

Щодо вимоги за первісним позовом про відшкодування витрат з комунальних послуг, то слід зазначити наступне.

Відповідно п. 3.5 договорів компенсація витрат за користування комунальними послугами включає в себе вартість комунальних платежів за тепло-, водо-, постачання, каналізацію, електропостачання.

Відповідно до п. 3.5.1 договорів комунальні платежі за послуги електропостачання визначаються відповідно до показників приладів обліку або дозволеної максимальної потужності в займаних орендарем приміщень. Ці платежі орендар оплачує щомісячно в розмірах, які відповідають споживанню таких комунальних послуг і за вартістю, визначеною для орендодавця організацією, що здійснює електропостачання за такі послуги.

Відповідно до п. 3.5.2 договорів комунальні платежі за водопостачання, каналізацію включають витрати орендаря на холодне та гаряче водопостачання, каналізацію. Обєм водоспоживання розраховується на основі щомісячних показів лічильників споживання води за звітний період, встановлених в приміщеннях або згідно встановлених лімітів норм споживання. У випадку відсутності приладів обліку у вказаних приміщеннях, сума оплати за використання енергоресурсів обраховується розрахунковим шляхом. Ці платежі орендар оплачує щомісячно в сумах, відповідних споживанню таких комунальних послуг та за вартістю, встановленою орендодавцю постачальниками комунальних послуг. Тариф на підігрів води розраховується і затверджується орендодавцем щомісячно.

Відповідно до п. 3.5.3 договорів комунальні платежі за опалення вносяться орендарем щомісячно в опалювальний період. Обєм спожитого тепла визначається орендодавцем відповідно площі орендованого приміщення та наявністю приладів опалення в ньому. Тарифи на тепло розраховуються та затверджуються орендодавцем щомісячно.

Відповідно до п. 3.5.4 компенсація витрат на використання комунальних послуг оплачується по рахункам, виставленим орендодавцем не пізніше 3 ( трьох) банківських днів з моменту отримання орендарем рахунку від орендодавця. Компенсація витрат на використання комунальних послуг нараховується з дати підписання ОСОБА_4 приймання-передачі приміщення.

Судом встановлено, що за договором № 1/а/ГК-2016 відповідачу нараховано суму компенсації витрат по оплаті комунальних послуг за період з січня 2016 року по липень 2016 року на загальну суму 40 654, 22 грн.

На виконання вимог договору позивачем виставлено відповідачу рахунки - фактури на оплату (том 1, арк. 93, 95, 97, 99, 101, 103, 105) на загальну суму 40 654, 22 грн., а саме:

- рахунок фактура № СФ-0000120 від 31.01.2016 року на суму 5 876, 70 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0000213 від 29.02.2016 року на суму 8 659, 50 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0003704 від 31.03.2016 року на суму 9 347, 86 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0003843 від 29.04.2016 року на суму 5 809, 41 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0004023 від 31.05.2016 року на суму 3 705, 28 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0004085 від 30.06.2016 року на суму 5 391, 28 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0004262 від 29.07.2016 року на суму 1 864, 19 грн.

Судом також встановлено, що в матеріалах справи наявні два рахунки-фактури № СФ-0000213 від 29.02.2016 року, один з яких на суму 8 659, 50 грн., а інший на суму 9 530, 35 грн. (том 1, арк. 197). Відповідач посилається на незрозумілість, який рахунок слід оплачувати.

Судом встановлено, що різниця в рахунках виникла внаслідок зазначення різної опалювальної площі (350 кв. м. та 417, 3 кв. м.). Враховуючи, що в рахунках на відшкодування витрат по опаленню ГК «Металург» позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату, виходячи з опалювальної площі 350 кв. м., суд дійшов висновку про правомірність нарахування відповідачу витрат по опаленню приміщень згідно рахунку № СФ-0000213 від 29.02.2016 року на суму 8 659, 50 грн. Судом також встановлено, що позивачем заявлено до стягнення суму коштів також по рахунку № СФ-0000213 від 29.02.2016 року на суму 8 659, 50 грн.

Відповідачем по договору № 1/а/ГК-2016 частково проведено оплату по комунальним послугам на загальну суму 27 976, 09 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (том 1, арк. 234, 236, 237, 239, 245), а саме:

- згідно графи «призначення платежу» платіжного доручення № 17 від 13.05.2016 року на суму 4 948, 17 грн. відповідачем частково оплачено рахунок № СФ-0000213 від 29.02.2016 року (том 1, арк. 234);

- згідно платіжного доручення № 7 від 12.05.2016 року на суму 870, 85 грн. відповідачем оплачено витрати по опаленню, які зараховано в рахунок погашення комунальних послуг за лютий 2016 року (рахунок № СФ-0000213 від 29.02.2016 року) (том 1, арк. 240).

- згідно графи «призначення платежу» платіжного доручення № 16 від 13.05.2016 року на суму 9 347, 86 грн. відповідачем повністю оплачено рахунок № СФ-0003704 від 31.03.2016 року (том 1, арк. 236);

- згідно графи «призначення платежу» платіжного доручення № 15 від 13.05.2016 року на суму 5 809, 41 грн. відповідачем повністю оплачено рахунок № СФ-0003843 від 29.04.2016 року (том 1, арк. 237);

- згідно графи «призначення платежу» платіжного доручення № 1 від 15.04.2016 року на суму 1 123, 10 грн. відповідачем частково оплачено рахунок № СФ-0000120 від 31.01.2016 року (том 1, арк. 245);

- згідно графи «призначення платежу» платіжного доручення № 9 від 12.05.2016 року на суму 5 876, 70 грн. відповідачем оплачено рахунок № СФ-0000120 від 31.01.2016 року (том 1, арк. 239).

Здійснену відповідачем переплату по рахунку № СФ-0000120 від 31.01.2016 року на суму 1 123, 10 грн. та оплату в розмірі 870, 85 грн. згідно платіжного доручення № 7 від 12.05.2016 року зараховано в рахунок погашення заборгованості по комунальним послугам за лютий 2016 року по рахунку № СФ-0000213 від 29.02.2016 року, що не заперечується сторонами. Отже, комунальні послуги за лютий 2016 року оплачено в розмірі 6 942, 12 грн.

Детальний розрахунок позивача наявний в матеріалах справи (арк. 230).

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по компенсації витрат по оплаті комунальних послуг за договором № 1/а/ГК-2016 за період з січня 2016 року по липень 2016 року становить 12 678, 13 грн. (40 654 ,22 грн. - 27 976, 09 грн. = 12 678, 13 грн.), а саме відповідачем не проведено оплату по комунальним послугам по наступним рахункам:

- рахунок № СФ-0000213 від 29.02.2016 року на суму 8 659, 50 грн. (частково);

- рахунок № СФ-0004023 від 31.05.2016 року на суму 3 705, 28 грн. (повністю);

- рахунок № СФ-0004085 від 30.06.2016 року на суму 5 391, 28 грн. (повністю);

- рахунок № СФ-0004262 від 29.07.2016 року на суму 1 864, 19 грн. (повністю).

Доказів направлення позивачем відповідачу рахунків-фактур суду не подано. В судовому засіданні 06.10.2016 року позивач усно пояснив суду, що рахунки-фактури виставлялись відповідачу нарочно.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, керуючись ст. 530 ЦК України та п. 3.5.4 договору, суд дійшов висновку, що строк оплати по вищевказаним рахункам не настав. Натомість, враховуючи проведення відповідачем часткової оплати за лютий 2016 року по рахунку № СФ-0000213 від 29.02.2016 року (є посилання на вказаний рахунок в графі «призначення платежу» в платіжному дорученні), суд дійшов висновку, що вказаний рахунок був отриманий відповідачем та повинен був бути оплачений, оскільки строк оплати за даним рахунком настав. Оплата за комунальні послуги за лютий 2016 року проведена відповідачем як вказано вище в розмірі 6 942, 12 грн. Таким чином, відповідачем не проведено оплату за комунальні послуги за лютий 2016 року на суму 1 717, 38 грн., яка є обґрунтованою та підлягає стягненню. В решті вимоги про стягнення заборгованості за комунальні послуги за травень 2016 року липень 2016 року в сумі 10 960, 75 грн. слід відмовити, оскільки суду не подано доказів направлення позивачем відповідачу рахунків для оплати за вказаний період, що унеможливлює встановлення строку оплати. Отже, позовна вимога в цій частині є передчасною, оскільки строк оплати не настав (ст. 530 ЦК України), тобто право позивача на день розгляду справи не порушено (ст. 16 ЦК України).

Судом встановлено, що за договором № 2/а/ГК-2016 відповідачу нараховано суму компенсації витрат по оплаті комунальних послуг за період з січня 2016 року по червень 2016 року в сумі 15 096, 81 грн.

На виконання вимог договору позивачем виставлено відповідачу рахунки - фактури на оплату (том 1, арк. 79, 81, 83, 85, 86, 90) на загальну суму 15 096, 81 грн., а саме:

- рахунок фактура № СФ-0000007 від 21.01.2016 року на суму 870, 85 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0003890 від 29.02.2016 року на суму 870, 85 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0003891 від 31.03.2016 року на суму 870, 85 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0003889 від 30.04.2016 року на суму 8 422, 55 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0004087 від 30.06.2016 року на суму 1 714, 45 грн.;

- рахунок фактура № СФ-0004059 від 31.05.2016 року на суму 2 347, 26 грн.

Відповідачем по договору № 2/а/ГК-2016 частково проведено оплату по комунальним послугам на загальну суму 11 035, 10 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (том 1, арк. 241, 242, 246), а саме:

- згідно графи «призначення платежу» платіжного доручення № 11 від 13.05.2016 року на суму 8 422, 55 грн. відповідачем повністю оплачено рахунок № СФ-0003889 від 30.04.2016 року (том 1, арк. 241);

- згідно графи «призначення платежу» платіжного доручення № 10 від 13.05.2016 року на суму 1 741, 70 грн. відповідачем повністю оплачено рахунки № СФ-0003890 від 29.02.2016 року та № СФ-0003891 від 31.03.2016 року на суму 870, 85 грн. (том 1, арк. 242);

- згідно графи «призначення платежу» платіжного доручення № 2 від 15.04.2016 року на суму 870, 85 грн. відповідачем повністю оплачено рахунок № СФ-0000007 від 21.01.2016 року (том 1, арк. 246).

Детальний розрахунок позивача наявний в матеріалах справи (том 1, арк. 233).

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по компенсації витрат по оплаті комунальних послуг за договором № 2/а/ГК-2016 за період з січня 2016 року по червень 2016 року становить 4 061, 71 грн. (15 096, 81 грн. - 11 035, 10 грн. = 4 061, 71 грн.), а саме відповідачем не проведено оплату по комунальним послугам по наступним рахункам:

- рахунок № СФ-0004087 від 30.06.2016 року на суму 1 714, 45 грн. (повністю);

- рахунок № СФ-0004059 від 31.05.2016 року на суму 2 347, 26 грн. (повністю).

Доказів направлення позивачем відповідачу рахунків-фактур суду не подано. В судовому засіданні 06.10.2016 року позивач усно пояснив суду, що рахунки-фактури виставлялись відповідачу нарочно.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, керуючись ст. 530 ЦК України та п. 3.5.4 договору, суд дійшов висновку, що строк оплати по вищевказаним рахункам не настав. В частині вимоги про стягнення заборгованості за комунальні послуги за травень 2016 року червень 2016 року в сумі 4 061, 71 грн. слід відмовити, оскільки суду не подано доказів направлення позивачем відповідачу рахунків для оплати за вказаний період, що унеможливлює встановлення строку оплати. Отже, позовна вимога в цій частині є передчасною, оскільки строк оплати не настав (ст. 530 ЦК України), тобто право позивача на день розгляду справи не порушено (ст. 16 ЦК України).

Щодо посилань відповідача не неправильність розрахунку витрат по комунальним послугам, оскільки в рахунках не відображено покази приладів обліку, то слід зазначити наступне. В матеріалах справи наявний ОСОБА_4 зняття показів приладів обліку комунальних послуг від 04.01.2016 року (додаток до договору № 1/а/ГК-2016), в якому сторони зафіксували та погодили покази встановлених на орендованому обєкті засобів обліку станом на 04.01.2016 року (том 1, арк. 141).

В матеріалах справи наявні довідки по розрахунку електроенергії по двом договорам оренди, а також довідка по розрахунку водопостачання, в яких помісячно зафіксовано відповідні покази засобів обліку, фактичне споживання, тариф, сума до сплати тощо (том 1, арк. 50-53, 216-217).

Дослідивши подані довідки, листи сторін вих. № 6 від 13.06.2016 року, вих. № 96 від 14.06.2016 року щодо розшифровки рахунків в частині компенсації по комунальним послугам (том 1, арк. 48-49), рахунки на оплату, підписані та скріплені печатками сторін акти звірки взаєморозрахунків від 18.05.2016 року, від 13.05.2016 року, від 12.05.2016 року (том 1, арк. 173-174, 209-211), суд дійшов висновку про відповідність фактичного споживання комунальних послуг та виставлених за їх споживання рахунків. Зворотнього суду не доведено.

Враховуючи вищевикладене, підлягає задоволенню позовна вимога в частині стягнення:

- по договору № 1/а/ГК-2016: заборгованості по орендній платі в сумі 56 067, 52 грн. та заборгованості по комунальним платежам в сумі 1 717, 38 грн.;

- по договору № 2/а/ГК-2016: заборгованості по орендній платі в сумі 17 612, 90 грн.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення пені, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.6 договорів у випадку прострочення внесення орендної плати за приміщення з вини орендаря, останній сплачує орендодавцю неустойку (пеню) в розмірі 0,5% від невиплаченої суми за кожен день прострочки платежу, враховуючи день фактичної сплати, 15 % річних та індекс інфляції. Нарахування і оплата пені здійснюється з дати отримання орендарем письмової вимоги від орендодавця про сплату пені.

Позивачем за прострочку платежів з орендної плати нараховано відповідачу пеню за договором № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року за період з 11.01.2016 року по 29.07.2016 року в сумі 9 828, 68 грн. та за договором № 2/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року за період з 11.05.2016 року по 29.07.2016 року в сумі 4 403, 23 грн. (том 1, арк. 228, 231).

Судом встановлено, що 06.05.2016 року позивач ОСОБА_6 Металург Півдня направив відповідачу ФОП ОСОБА_3 лист вих. № 77 від 06.05.2016 року, в якому вимагав погасити заборгованість за договорами оренди з урахуванням неустойки (том 1, арк. 46). Проте, суду не подано доказів направлення відповідачу листа вих. № 77 від 06.05.2016 року.

Будь-яких інших письмових вимог, які б направлялись позивачем відповідачу з вимогою провести оплату пені, суду не подано.

Враховуючи, що нарахування та сплата пені здійснюється відповідно до п. 7.6 договорів з моменту отримання вимоги про сплату пені, а як встановлено вище доказів отримання цієї вимоги відповідачем суду не подано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені. В цій частині позову слід відмовити, у звязку з відсутністю порушеного права позивача (ст. 16 ЦК України).

Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача 15 % річних, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Відповідно до п. 7.6 договорів у випадку прострочення внесення орендної плати за приміщення з вини орендаря, останній сплачує орендодавцю неустойку (пеню) в розмірі 0,5% від невиплаченої суми за кожен день прострочки платежу, враховуючи день фактичної сплати, 15 % річних та індекс інфляції.

Позивачем за прострочку платежів з орендної плати нараховано відповідачу 15 % річних за договором № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року за період з 11.01.2016 року по 29.07.2016 року в сумі 805, 63 грн. та за договором № 2/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року за період з 11.05.2016 року по 29.07.2016 року в сумі 360, 92 грн.

Перевіривши розрахунок суми 15 % річних, судом встановлено, що розрахунок є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Детальний розрахунок розміру 15 % річних наявний в матеріалах справи (том 1, арк. 228, 231).

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 805, 63 грн. - 15 % річних за договором № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року та 360, 92 грн. 15 % річних за договором № 2/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року є обґрунтованими, підставними та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають частковому задоволенню. Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог за первісним позовом.

Щодо зустрічного позову, то слід зазначити наступне.

Представник позивача ФОП ОСОБА_3 за зустрічним позовом (том 1, арк. 128-133; том 2, арк. 36-39) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що 31.12.2015 року між ФОП ОСОБА_3 (орендар) та ОСОБА_6 «Металург Півдня» (орендодавець) для ведення господарської діяльності були укладені договори оренди нежитлових приміщень за № 1/а/ГК-2016 та 2/а/ГК-2016.

Відповідач з часу укладення договорів оренди приміщень в порушення ведення господарської діяльності для досягнення спільного результату (отримання прибутку) став перешкоджати ФОП ОСОБА_3 в веденні господарської діяльності.

Відповідач так і не вирішив питання узгоджень використаної електроенергії, від складання актів неробочих приладів ухилився. Також, не узгодив встановлення у приміщеннях лічильників обліку поданої електроенергії.

Відповідач, одноособово, без будь яких узгоджень неодноразово припиняв роботу позивача закриттям приміщень та обмежував доступ до орендованих приміщень.

Враховуючи вищевикладене позивач ФОП ОСОБА_3 вважає, що неодержаними доходами є грошові кошти за фактом неможливості працювати в період з 4 по 12 травня 2016 року, у звязку з припиненням подачі електричної енергії.

Також позивач заявляє, що йому були спричинені збитки у вигляді упущеної вигоди у звязку з відмовою від проведення запланованих корпоративних вечорів, виплатою заробітної плати найманим працівника ФОП ОСОБА_3

Вимоги обґрунтовані приписами ст. 773, 776 ЦК України, ст. 176, 177, 178, 188, 199, 219, 224 ГК України.

Представник відповідача ОСОБА_6 «Металург Півдня» за зустрічним позовом в судовому засіданні проти зустрічного позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (том 1, арк. 223-226), та просив суд в зустрічному позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне.

Уклавши договори оренди нежитлових приміщень № 1/а/ГК-2016 та № 2/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року, сторони дійшли згоди відносно усіх умов, що наведені у договорах.

Щодо посилань позивача на обмеження доступу орендаря в приміщення та припинення електроенергії, відповідач зазначає, що в своїх діях керувався виключно нормами договорів з метою захисту своїх законних прав та інтересів та не втручався в господарську діяльність позивача (п. 4.4.13, п. 4.1.7, п. 4.4.2, п. 3.5.4 договорів).

Також відповідач зазначає, що позивач не надає жодного доказу, що підтверджує замовлення третіх осіб на проведення корпоративних вечорів.

Щодо розрахунків з працівниками, то позивачем не надано доказів, що працівники були найманими ФОП ОСОБА_3, також не надано доказів про розрахунки з бюджетом в частині сплати єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів найманих працівників.

Таким чином, позивачем не надано жодного доказу про те, що збитки були реально понесені.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 623, 627, 640, ЦК України, п. 1 ст. 180, 244, 286 ГК України, ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та нормами договору.

Розглянувши матеріали справи за зустрічним позовом, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Предметом діяльності ФОП ОСОБА_3 є надання ресторанних послуг. Так, відповідно до договору № 157 від 31.12.2015 року з терміном дії з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року ФОП ОСОБА_3 надає послуги по приготуванню та доставки комплексних наборів годування клієнтам готельного комплексу «Металург» (том 1, арк. 154-156).

Під час виконання обовязків за договорами оренди нежитлових приміщень за № 1/а/ГК-2016 та 2/а/ГК-2016 між сторонами виникли суперечки з приводу встановлення приладів обліку електроенергії, водопостачання тощо, з приводу кількості спожитих комунальних послуг, відключення комунальних послуг, закриття орендодавцем орендованих приміщень та не допуску працівників орендаря до орендованих приміщень, невиконання орендодавцем взятих за договорами обовязків щодо проведення ремонтних робіт тощо. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи листами, якими сторони намагались врегулювати свої відносини (том 1, арк. 40-47, 57, 157-162).

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що вищевказані дії орендодавця є незаконними та такими, що перешкоджали йому належним чином здійснювати господарську діяльність з надання послуг, що зумовило завдання збитків (упущеної вигоди) в розмірі 179 773, 25 грн., яка складається з:

- 64 773, 25 грн. сплачених ФОП ОСОБА_3 сум орендної плати та комунальних платежів за дні, в які неможливо було здійснювати господарську діяльність через припинення подачі електроенергії;

- 75 000 грн. не отримання позивачем ФОП ОСОБА_3 прибутку (доходу), у звязку з відмовою клієнтів від запланованого проведення корпоративного вечора;

- 40 000 грн. оплата праці найманих працівників з власних коштів позивача ФОП ОСОБА_3

Правова природа стягуваної заборгованості - це збитки (упущена вигода), положення про які регламентуються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з приписами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися конкретні заходи, своєчасно вжиті кредитором для їх одержання.

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто, втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином.

Системний аналіз ст. 22, 623 ЦК України, ст. 224, 225 ГК України дозволяє дійти висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) противоправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

При розгляді питання про стягнення збитків (упущеної вигоди), судом враховано наступне.

Відповідно до п. 7.1, п. 7.2 договорів сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе по цьому договору обовязків відповідно до діючого законодавства України та умовам цього договору. Сторона, яка порушила свої обовязки по цьому договору, в результаті чого у другої сторони виникли збитки, зобовязана відшкодувати другій стороні заподіяні цим порушенням реальні збитки та упущену вигоду зверх неустойки при наявності письмової вимоги другої сторони.

Відповідно до п. 7.12 договорів орендодавець не несе відповідальності за будь-які збитки або позови орендаря в звязку з проривом інженерних систем будівлі, будь-якими збоями в роботі комунальних систем та наданні послуг, які не залежать від орендодавця, або будь-якої упущеної вигоди або іншими непрямими збитками орендаря, понесеними з будь-якої причини.

Відповідно до п. 4.1.7 договорів у випадку систематичного затримання, тобто більше трьох разів підряд будь-яких платежів по цьому договору зі сторони орендаря більше ніж на 10 (десять) днів орендодавець в доповнення до інших прав, передбачених даним договором або застосовуваним законодавством, вправі обмежити доступ орендаря в приміщення і зупинити здійснення електропостачання та/або інших комунальних послуг в приміщенні до повного внесення всієї пені і штрафів за прострочення, обумовлених цим договором, а також всіх інших сум, які застосовуються та підлягають оплаті орендарем за цим договором.

Враховуючи систематичне прострочення орендарем оплат з орендних платежів та комунальних послуг, орендодавець в силу умов п. 4.1.7 договору мов право на обмеження доступу орендаря в приміщення і зупинення здійснення електропостачання та/або інших комунальних послуг в приміщенні.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про наявність протиправної поведінки та вини відповідача ОСОБА_6 «Металург Півдня».

Крім того, позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди, не подано доказів на підтвердження його реальної можливості щодо отримання доходів від користування орендованими приміщеннями згідно з договорами оренди.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Позивачем розраховано упущену вигоду, виходячи з розміру сплачених орендних платежів, комунальних послуг та оплати праці працівникам. Вказані вимоги не можуть бути в розумінні ст. 22 ГПК України збитками (упущеної вигодою). Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ст. 286 ГК України). Крім того, суду не подано жодних доказів, які б підтверджували понесення збитків внаслідок відмови клієнтів від корпоративу (доказів укладення договорів з клієнтами, доказів замовлення меню, доказів оплати за корпоратив тощо).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами. В задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43-49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

частково задовольнити первісний позов.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 особи - підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54050 (ІПН НОМЕР_1) на користь позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Металург Півдня, пр. Жовтневий, 321, м. Миколаїв, 54052 (; поточний рахунок № 8610 у КБ «Приватбанк», МФО 326610):

- 56 067, 52 грн. (пятдесят шість тисяч шістдесят сім грн. 52 коп.) - заборгованості по орендній платі по договору № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року;

- 1 717, 38 грн. (одна тисяча сімсот сімнадцять грн. 38 коп.) - заборгованості по комунальним платежам по договору № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року;

- 17 612, 90 грн. ( сімнадцять тисяч шістсот дванадцять грн. 90 коп.) - заборгованості по орендній платі по договору № 2/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року;

- 805, 63 грн. (вісімсот пять грн. 63 коп.) - 15 % річних за договором № 1/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року;

- 360, 92 грн. (триста шістдесят грн. 92 коп.) 15 % річних за договором № 2/а/ГК-2016 від 31.12.2015 року;

- 1 148, 46 грн. (одна тисяча сто сорок вісім грн. 46 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу ОСОБА_6 Металург Півдня () після набрання рішенням законної сили.

В решті первісного позову відмовити.

Судовий збір в розмірі 438, 82 грн. (чотириста тридцять вісім грн. 82 коп.) покласти на позивача за первісним позовом ОСОБА_6 Металург Півдня ().

Відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Судовий збір в розмірі 2 696, 60 грн. (дві тисячі шістсот дев'яносто шість грн. 60 коп.) покласти на позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 особу - підприємця ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 17.10.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш