ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа №922/1519/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Івакіна В.О., суддя Шепітько І.І.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 23.05.2016 року;

першого відповідача ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 13.04.2016 року;

другого відповідача ОСОБА_3, за довіреністю б/н від 07.07.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Саян-Груп», м.Харків, (вх.№2262Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2016 року по справі №922/1519/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Саян-Груп», м.Харків,

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп», м.Київ,

2. фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Харків,

про стягнення 391357,36 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Саян-Груп» (позивач у справі) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» (перший відповідач у справі) заборгованість за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року в загальному розмірі 352178,18 грн., з яких: 146670,00 грн. основний борг, 118149,97 грн. інфляція, 11536,70 грн. - 3% річних, 75821,51 грн. пеня; та за договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року в загальному розмірі 38779,18 грн., з яких: 15902,05 грн. основний борг; 12407,14 грн. інфляція, 2249,38 грн. - 3% річних, 8220,61 грн. пеня.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (другий відповідач у справі) заборгованість за договором поруки б/н від 01.02.2013 року в розмірі 200,00 грн. та за договором поруки б/н від 03.11.2011 року в розмірі 200,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.08.2016 року по справі №922/1519/16 (суддя Байбак О.І.) у задоволені позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2016 року та прийняти нове судове рішення, яким:

- стягнути з ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на користь ТОВ «Саян-Груп» заборгованість за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року в загальному розмірі 271095,48 грн., з яких: 146670,00 грн. основний борг, 97192,42 грн. інфляція, 8205,25 грн. - 3% річних, 19027,80 грн. пеня;

- стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ТОВ «Саян-Груп» заборгованість за договором поруки б/н від 01.02.2013 року в розмірі 200,00 грн.

Також, апелянт просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що доводи суду першої інстанції про застосування ч.1 ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, якою встановлено давність права вчинення позову, є помилковим, оскільки між сторонами укладено не договір дорожнього перевезення вантажів, а договір транспортного експедирування.

Скаржник вказує, що позивач зобовязався від свого імені та за плату і за рахунок відповідача організувати виконання визначених договорами послуг, повязаних з перевезенням вантажу, а також інших послуг, необхідних для доставки вантажу. Тобто, виконуючи обовязки за договорами, позивач лише організовував виконання визначених договорами послуг, шляхом залучення інших автомобілів та водіїв, що свідчить про здійснення позивачем обовязків експедитора за договорами транспортного експедирування.

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд безпідставно послався на те, що спірні правовідносини щодо отримання експедиторських послуг, виникли з договору перевезення вантажу, адже позивач не може бути перевізником відповідно до умов чинного законодавства, до того ж відповідно до статистичної довідки основним КВЕДом позивача зазначено 52.29 інша діяльність у сфері транспорту, який включає в себе: експедицію вантажів, організацію перевезень залізничним, автомобільним, водним або авіаційним транспортом та ін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.08.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Саян-Груп» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

19.09.2016 року перший відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№9312), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свою позицію обґрунтовує тим, що між сторонами були укладені та фактично надавалися послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, де перевізником виступав ТОВ «Саян-Груп», а замовником послуг і вантажовідправником, який діє від імені титульного власника вантажу, виступало ТОВ «Орлан-Транс-Груп». Оскільки, перший відповідач, будучи посередницьким підприємством (експедитором у договірних відносинах із своїми клієнтами), має статус вантажовідправника у відносинах з позивачем, то до заявленого у цій справі позову підлягає застосуванню скорочена позовна давність в шість місяців, передбачена ч.5 ст. 315 Господарського кодексу України, що суд першої інстанції правомірно врахував при розгляді справи.

Перший відповідач наполягає на тому, що в нього не виникло зобовязань по оплаті наданих позивачем послуг, оскільки позивач не виконав в повному обсязі своїх обовязків згідно договорів, а саме не надав увесь пакет документів. Таким чином, на думку першого відповідача відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій, інфляційних збитків та 3% річних.

Також перший відповідач зазначає, що згідно з договором №6-е від 01.02.2013 року та разових договорів-заявок замовником (і платником) послуг по перевезенню є ТОВ «Орлан-Транс-Груп», а згідно із первинними товарно-транспортними документами, які складені за результатами перевезень, перевізником виступає ТОВ «Орлан-Транс-Груп». Отже, позивач посилається на первинні товарно-транспортні документи, як на підтвердження факту надання послуг по перевезенню, при цьому у вказаних товарно-транспортних документах позивач як перевізник не вказаний.

Крім того перший відповідач зазначає, що при звернення до господарського суду позивачем порушено територіальну підсудність та не надано позивачем розрахунку стягуваної суми.

До початку судового засідання 10.10.2016 року перший відповідач надав до суду доповнення до відзиву (вх.№10170), в які долучені до матеріалів справи.

Представник другого відповідача 10.10.2016 року надав до суду клопотання (вх.№10193), в яких просить долучити до матеріалів справи документи, а саме: копії претензій від 17.10.2014 року та від 11.06.2015 року; копії платіжних доручень №158 від 22.10.2014 року, №203 від 19.06.2015 року, №288 від 18.12.2015 року в підтвердження виконання ним зобовязань відповідно до договорів поруки.

Вказане клопотання задоволено та долучено документи до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.10.2016 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник першого відповідача проти позиції скаржника заперечував з підстав викладених у його відзиві та доповненнях до нього.

Представник другого відповідача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак пояснив, що проти позиції апелянта заперечує і у той час просив суд звернути увагу на ту обставину, що ним як поручителем було сплачено за спірними договорами кошти.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 03.01.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Саян-Груп» (позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» (перший відповідач у справі) укладено договір №5/№4-е на транспортно-експедиційні послуги (т. 1 а.с. 20-22).

Згідно з п. 1.1. договору, експедитор (1-й відповідач, фактично замовник послуг за договором) за дорученням вантажовідправника/вантажоотримувача (далі - клієнт) замовляє, а перевізник (позивач) надає послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по організації таких перевезень.

У пункті 1.2. договору сторони передбачили, що конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці експедитора і узгоджуються з перевізником.

Згідно з п. 3.1. договору, вартість послуг узгоджується сторонами у заявках шляхом прийняття заявки до виконання. Експедитор зобовязується в порядку й на умовах, певних даним договором, оплачувати послуги з перевезення вантажу, транспортної експедиторські послуги та відшкодувати попередньо-погоджені документально підтверджені витрати перевізника, повязаних з виконанням перевезення за заявками згідно даного договору.

Відповідно до п. 3.2. договору, розрахунки за цим договором здійснюються експедитором у безготівковій формі на умовах 100% оплати протягом 10 банківських днів з дня отримання наступних оригіналів документів: рахунка, товарно - транспортної накладної (CMR/TTH) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, акта приймання-передачі наданих послуг та податкової накладної.

Згідно п. 6.5. договору, договір вступає в силу з моменту підписання і діє протягом одного року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Матеріали справи свідчать, що в процесі виконання умов договору сторонами складалися аналогічні за змістом договори-заявки на транспортно-експедиційні послуги, в яких останніми визначалися умови надання послуг за договором, зокрема, адреса завантаження, дата та час прибуття транспортного засобу, адреса розвантаження, термін доставки, відомості про вантаж, вартість перевезення та терміни оплати, тип ТЗ, ПІБ водія, тощо.

Згідно з п. 14 договорів-заявок, перевізник протягом 2 годин з моменту отримання заявки зобовязаний підтвердити факт прийняття/відмови заявки до виконання, та надіслати експедитору підтверджену заявку на перевезення (підпис та печатка) факсом.

У п. 15 договорів-заявок передбачено, що перевізник для здійснення розрахунків за даною заявкою зобовязаний протягом 5 робочих днів після здійснення перевезення (прибуття автотранспорту в кінцевий пункт призначення вказаний в даному договорі), але в будь-якому разі не пізніше 05 числа місяця наступним за місяцем у якому здійснювалося перевезення, передати (надіслати поштою) експедитору належним чином оформлені оригінали наступних документів: рахунок-фактура, два акти виконаних робіт підписаних перевізником, податкову накладну, два екземпляри товаротранспортних накладних із відміткою (печаткою) вантажоотримувача про отримання вантажу та відміткою (печаткою) перевізника, видаткову накладну із відміткою (печаткою) вантажоотримувача, оригінал довіреності на отримання вантажу, акти на бій продукції, видаткову накладну на продукцію.

За змістом п. 16 договорів-заявок, у разі порушення умов даного договору, вказаних в п. 15 (тобто ненадання всіх належним чином оформлених документів до 15 числа місяця наступного за місяцем у якому здійснювалося перевезення), оплату послуг перевізнику буде затримано на стільки днів затримає перевізник передачу експедитору всіх документів, визначених п. 15 даного договору в належній формі без помилок.

Як зазначає позивач, та не заперечує перший відповідач, у процесі виконання умов договору на транспортно-експедиційні послуги №5/№ 4-е від 03.11.2011 року позивач за відповідними договорами-заявками надавав першому відповідачу відповідні послуги, які як стверджує позивач, частково оплачені.

Як свідчать матеріали справи, сторонами в рамках договору на транспортно-експедиційні послуги №5/№ 4-е від 03.11.2011 року були складені наступні договори-заявки: №2826-110ТГ, №3284-110ТГ, №3899-110ТГ, №5582-110ТГ, №КS-7086-11, №КS-8070-11, №КS-40-12, №КS-789-12, №КS-4536-12, №КS-5001-12, №КS-191-13 (т. 2 а.с. 170-182).

Позивач стверджує, що дані договори-заявки ним виконані в повному обсязі, на підтвердження чого надав до справи у якості доказів:

- товарно-транспортні накладні згідно з якими безпосередньо відбувалося перевезення товару за зазначеними договорами-заявками;

- акти надання послуг №265 від 05.05.2011р., №324 від 24.05.2011р., №438 від 27.06.2011р., №637 від 26.08.2011р., №31 від 11.01.2012р., №269 від 15.03.2012р., №1186 від 09.11.2012р., №00001311 від 13.12.2012р., №73 від 25.01.2013р.;

- податкові накладні: №7 від 05.05.2011р., №66 від 24.05.2011р., №94 від 27.06.2011р., №91 від 26.08.2011р., №129 від 25.10.2011р., №120 від 28.11.2011р., №31 від 11.01.2012р., №54 від 15.03.2012р., №45 від 09.11.2012р., №42 від 13.12.2012р., №73 від 25.01 2013р.;

- виставлені першому відповідачу до сплати рахунки №265 від 05.05.2011р., №324 від 24.05.2011р., №438 від 27.06.2011р., №637 від 26.08.2011р., №914 від 25.10.2011р., №1069 від 28.11.2011р., №31 від 11.01.2012р., №269 від 15.03.2012р., №1186 від 09.11,2012р., № 000001311 від 13.12.2012р., №73 від 25.01.2013р. (т. 2 а.с. 13-210).

Перший відповідач факт виконання зазначених вище договорів-заявок не заперечує, проте зазначає, що несплата заборгованості мала місце у звязку з не направленням позивачем на його адресу повного пакету документів, визначених п.15 договорів-заявок та п. 3.2. договору на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року, а також у звязку з тим, що в товарно-транспортні накладні, згідно з якими безпосередньо відбувалося перевезення товару на виконання зазначених договорів-заявок, не містять відомостей стосовно того, що перевезення здійснював саме позивач, тоді як перевізником в цих документах зазначено підприємство першого відповідача.

Так, у товарно-транспортних накладних (т. 2 а.с. 110-169), які позивач поклав у обґрунтування факту надання першому відповідачу послуг за договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року в графах «автомобільний перевізник» або «автопідприємство» зазначено ТОВ «Орлан-Транс-Груп», тобто підприємство першого відповідача.

Позивач пояснював, що дана обставина мала місце у звязку з тим, що перший відповідач виграв тендер на здійснення перевезень, який проводив ПАТ «Харківський плитковий завод», після чого залучив до здійснення перевезень позивача. Таким чином, позивач наполягає на тому, що зазначення першого відповідача в товарно-транспортних накладних у графі «автомобільний перевізник» або «автопідприємство» здійснювалося саме на вимогу останнього, оскільки він, як перевізник, був підзвітним за здійснення перевезень перед ПАТ «Харківський плитковий завод». Позивач наполягає на тому, що майже у всіх товарно-транспортних накладних, які складалися в процесі виконання умов договору в графі «автомобільний перевізник» або «автопідприємство» зазначалося підприємство першого відповідача, і ці накладні останнім приймалися від позивача без будь-яких заперечень та в подальшому оплачувалися.

Перевіривши, договори-заявки №2826-110ТГ, №3284-110ТГ, №3899-110ТГ, №5582-110ТГ, №КS-7086-11, №КS-8070-11, №КS-40-12, №КS-789-12, №КS-4536-12, №КS-5001-12, №КS-191-13 слід зазначити, що вони містять ті ж відомості, що і товарно-транспортні накладні, згідно з якими безпосередньо здійснювалося перевезення за цими заявками, зокрема пункт завантаження та розвантаження, номер автомобіля, клас вантажу, назву продукції, ПІП водія.

Також, у матеріалах справи наявні описи вкладень в цінний лист (т. 5 а.с. 40-65) та поштові чеки (т.2 а.с. 8-10), які підтверджують, що позивачем з метою оплати зазначених послуг та на виконання умов договору на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.01.2011 року направлялися на адресу першого відповідача рахунки на оплату послуг, акти, податкові накладні, заявки, ТТН.

Крім того, слід зазначити, що податкові накладні, надіслані позивачем на адресу першого відповідача, останній відобразив у власному податному обліку, що підтверджується наявними у матеріалах справи податковими деклараціями з податку на додану вартість, та витягом з інформаційної бази ДФС (т.6 а.с. 39-73).

Позивач вказує, що відповідач оплату за договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року та договорами заявками №2826-110ТГ, №3284-110ТГ, №3899-110ТГ, №5582-110ТГ, №КS-7086-11, №КS-8070-11, №КS-40-12, №КS-789-12, №КS-4536-12, №КS-5001-12, №КS-191-13 здійснив не в повному обсязі та його борг за цими документами становить 15902,05 грн. Крім того, в звязку з простроченням першим відповідачем своїх зобовязань, позивачем заявлено до стягнення з нього 16082,28 грн. інфляційних, 2207,62 грн. 3% річних, та 1434,51 грн. пені за певні періоди прострочення за кожним з актів з 20.05.2011 року по 28.03.2016 року (розрахунок т.5 а. с. 70-81).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 01.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» (перший відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Саян-Груп» (позивач у справі) укладено договір №6-е на транспортно-експедиційні послуги (т.1 а.с. 24-26).

Згідно з п. 1.1. договору, експедитор (перший відповідач, фактично замовник послуг за договором) за дорученням вантажовідправника/вантажоотримувача (далі - клієнт) замовляє, а перевізник (позивач) надає послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом.

За вимогами п. 1.2. договору, послуги за цим договором надаються протягом строку дії цього договору на підставі заявки на обслуговування (договору-заявки), яка надається експедитором перевізникові в письмовій формі (надсилається експедитором в т.ч. але не виключно засобами факсимільного або електронного звязку).

Відповідно до п. 1.3. договору, на підтвердження надання перевізником експедитору послуг за цим договором складаються відповідні акти виконання робіт (надання послуг), які є невідємною частиною цього договору, та мають бути підписані уповноваженими представниками сторін і завірені печатками сторін. Акти мають бути передані експедитору не пізніше 5 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому надавались послуги перевізником.

Згідно з п. 3.1. договору, розмір плати за послуги перевізника та строк оплати погоджується сторонами у разових заявках на обслуговування.

За умовами п. 3.2. договору, оплата послуг, передбачених цим договором, здійснюється на поточний рахунок перевізника на підставі рахунків-фактур, що виставляються експедитору і складаються відповідно до розміру плати, передбаченої у відповідній заявці. Рахунки перевізника підлягають оплаті лише після надання експедитору перевізником повного пакету оригінальних документів, а саме належним чином оформлених та підписаних рахунків-фактур, двох актів виконаних робіт (надання послуг) підписаних перевізником, податкової накладної/их накладної/их, товаротранспортної/их накладної/их, видаткової/их накладної/их, оригіналу/ів довіреності/ей на отримання вантажу (у разі якщо вантаж отримує довірена особа, а не безпосередній керівник отримувача) на адресу експедитора. При цьому, у разі якщо пакет документів неповний та/або хоча б один документ не відповідає вимогам чинного законодавства України та/або пакет документів надійшов не на адресу експедитора, експедитор має право затримати оплату послуг перевізника до моменту усунення знайдених невідповідностей і при цьому повинен письмово повідомити перевізника про виявлені порушення в оформленні документів. В такому випадку обовязок експедитора по сплаті рахунку починає обчислюватись з дати надання перевізником останнього документу на зазначену вище адресу.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що за фактом надання послуг сторони підписують акт виконаних робіт (надання послуг), який є невідємною частиною цього договору. Сума вказана в акті виконаних робіт (надання послуг) має включати всі витрати перевізника, повязані з наданням послуг за цим договором.

Матеріали справи свідчать, що в процесі виконання умов договору сторонами складалися майже аналогічні за змістом договори-заявки на транспортно-експедиційні послуги (т.2 а.с. 180-210), в яких останніми визначалися умови надання послуг за договором, зокрема адресу завантаження, дата та час прибуття транспортного засобу, адреса розвантаження, термін доставки, відомості про вантаж, вартість перевезення та терміни оплати, тип ТЗ, ПІП водія, тощо.

Договори-заявки, складені сторонами до 18.08.2014 року (т.2 а.с. 180-199) містять п. 14 згідно з яким перевізник протягом 2 годин з моменту отримання заявки зобовязаний підтвердити факт прийняття/відмови заявки до виконання, та надіслати експедитору підтверджену заявки на перевезення (підпис та печатка) факсом.

Згідно з п. 15 договорів-заявок складаних до 18.08.2014 року, перевізник для здійснення розрахунків за даною заявкою зобовязаний протягом 5 робочих днів після здійснення перевезення (прибуття автотранспорту в кінцевий пункт призначення вказаний в даному договорі), але в будь-якому разі не пізніше 05 числа місяця наступним за місяцем у якому здійснювалося перевезення, передати (надіслати поштою) експедитору належним чином оформлені оригінали наступних документів: рахунок-фактура, два акти виконаних робіт підписаних перевізником, податкову накладну, два екземпляри товаротранспортних накладних із відміткою (печаткою) вантажоотримувача про отримання вантажу та відміткою (печаткою) перевізника, видаткову накладну із відміткою (печаткою) вантажоотримувача, оригінал довіреності на отримання вантажу, акти на бій продукції, видаткову накладну на продукцію.

За змістом п. 16 договорів-заявок складаних до 18.08.2014 року, у разі порушення умов даного договору, вказаних в п. 15 (тобто ненадання всіх належним чином оформлених документів до 15 числа місяця наступного за місяцем у якому здійснювалося перевезення), оплату послуг перевізнику буде затримано на стільки днів затримає перевізник передачу експедитору всіх документів, визначених п. 15 даного договору в належній формі без помилок.

Пунктом 11 договорів-заявок, складених після 18.08.2014 року (т.2 .а.с 199-210) передбачено домовленість сторін про те, що підставою для здійснення експедитором оплати за цією заявкою є наступні документи: акт приймання-передачі послуг, підписаний експедитором і перевізником до проведення чергового платежу; рахунок-фактура; два екземпляри товаротранспортних накладних із відміткою (печаткою) вантажоотримувача; оригінал довіреності на отримання вантажу, акти на бій продукції.

Як зазначає позивач, та не заперечує перший відповідач, у процесі виконання умов договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року позивач за відповідними договорами-заявками надавав першому відповідачу відповідні послуги, які як стверджує позивач, частково оплачені.

Як свідчать матеріали справи, сторонами в рамках договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року були складені наступні договори-заявки: №КS-832-13, №КS-1831-13, №КS-1643-13, №КS-2614-13, №КS-2846-13, №КS-3063-13, №КS-3230-13, №КS-3530-13, №КS-3531-13, №КS-3699-13, №КS-3858-13, №КS-3988-13, №КS-321-14, №КS-486-14, №КS-600-14, №КS-607-14, №КS-1176-14, №КS-1348-14, №КS-1388-14, №КS-1472-14, №КS-1500-14, №КS-1580-14, №КS-1657-14, №КS-1801-14, №КS-1949-14, №КS-2005-14, №КS-2117-14, №КS-2252-14, №КS-2256-14, №К5S-2382-14, №КS-2538-14.

Позивач стверджує, що дані договори-заявки ним виконані в повному обсязі, на підтвердження чого надав до справи у якості доказів:

- товарно-транспортні накладні згідно з якими безпосередньо відбувалося перевезення товару за зазначеними договорами-заявками;

- акти надання послуг: №203 від 20.03.2013р., №438 від 20.06.2013р., №567 від 01.08.201Зр., №598 від 10.08.2013р., №656 від 02.09.2013р., №703 від 25.09.2013р., №745 від 11.10.2013р., №821 від 13.11.2013р., №822 від 13.11.2013р., №852 від 27.11.2013р., №885 від 10.12.2013р., №902 від 20.12.2013р., №82 від 28.02.2014 р., №119 від 22.03.2014р., №135 від 02.04.2014р., №141 від 04.04.2014р., №264 від 04.07.2014р., №297 від 26.07.2014р., №299 від 30.07.2014р., №323 від 21.08.2014р., №329 від 27.08.2014р., №333 від 30.08.2014р., №348 від 18.09.2014р., №362 від 02.10.2014р., №372 від 15.10.2014р., №377 від 22.10.2014р., №384 від 03.11.2014р., №398 від 20.11.2014р., №399 від 21.11.2014р., №419 від 10.12.2014р., №431 від 27.12.2014р.;

- податкові накладні: №47 від 20.03.2013р., №47 від 20.06.2013р., №1 від 01.08.2013р., №32 від 10.08.2013р., №5 від 02.09.2013р., №52 від 25.09.2013р., №31 від 11.10.2013р., №32 від 13.11.201Зр., №33 від 13.11.2013р., №71 від 13.11.2013р., №22 від 10.12.2013р., №39 від 20.12.2013р., №50 від 28.02.2014р., №36 від 28.02.2014р., №5 від 02.04.2014р., №13 від 04.04.2014р., №7 від 04.07.2014р., №43 від 26.07.2014 р., №47 від 30.07.2014р., №23 від 21.08.2014р., №29 від 27.08.2014р., №35 від 30.08.2014р., №15 від 18.09.2014р., №2 від 02.10.2014р., №12 від 15.10.2014р., №18 від 22.10.2014р., №1 від 03.11.2014р., №15 від 20.11.2014р., №16 від 21.11.2014р., №8 від 10.12.2014р., №28 від 27.12.2014р.;

- виставлені першому відповідачу до сплати рахунки: №203 від 20.03.2013р., №438 від 20.06.2013р., №567 від 01.08.2013р., №598 від 10.08.2013р., №656 від 02.09.2013р., №703 від 25.09.2013р., №745 від 11.10.2013р., №821 від 13.11.2013р., №822 від 13.11.2013р., №852 від 27.11.2013р., №885 від 10.12.2013р., №902 від 20.12.2013р., №82 від 28.02.2014р., №119 від 22.03.2014 р., №135 від 02.04.2014р., №141 від 04.04.2014р., №264 від 04.07.2014р., №297 від 26.07.2014р., №299 від 30.07.2014р., №323 від 21.08.2014р., №329 від 27.08.2014р., №333 від 30.08.2014р., №348 від 18.09.2014р., №362 від 02.10.2014р., №372 від 15.10.2014р., №377 від 22.10.2014р., №384 від 03.11.2014р., №398 від 20.11.2014р., №399 від 21.11.2014р., №419 від 10.12.2014р., №431 від 27.12.2014р. (т.2 а.с. 13-210).

Перший відповідач факт виконання зазначених вище договорів-заявок не заперечує, проте зазначає, що несплата заборгованості мала місце в звязку з не направленням позивачем на його адресу повного пакету документів, визначених в договорах-заявках та п.п. 3.1-3.2. договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року, а також у звязку з тим, що в товарно-транспортних накладних, згідно з якими безпосередньо відбувалося перевезення товару на виконання зазначених договорів-заявок, не містять відомостей стосовно того, що перевезення здійснював саме позивач, тоді як перевізником в цих документах зазначено підприємство першого відповідача.

Так, у товарно-транспортних накладних (т. 2 а.с. 110-169), які позивач поклав у обґрунтування факту надання першому відповідачу послуг за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року в графах «автомобільний перевізник» або «автопідприємство» зазначено ТОВ «Орлан-Транс-Груп», тобто підприємство першого відповідача.

Позивач пояснював, що дана обставина мала місце у звязку з тим, що перший відповідач виграв тендер на здійснення перевезень, який проводив ПАТ «Харківський плитковий завод», після чого залучив до здійснення перевезень позивача. Таким чином, позивач наполягає на тому, що зазначення першого відповідача в товарно-транспортних накладних у графі «автомобільний перевізник» або «автопідприємство» здійснювалося саме на вимогу останнього, оскільки він, як перевізник, був підзвітним за здійснення перевезень перед ПАТ «Харківський плитковий завод». Позивач наполягає на тому, що майже у всіх товарно-транспортних накладних, які складалися в процесі виконання умов договору в графі «автомобільний перевізник» або «автопідприємство» зазначалося підприємство першого відповідача, і ці накладні останнім приймалися від позивача без будь-яких заперечень та в подальшому оплачувалися.

Перевіривши, договори-заявки №КS-832-13, №КS-1831-13, №КS-1643-13, №КS-2614-13, №КS-2846-13, №КS-3063-13, №КS-3230-13, №КS-3530-13, №КS-3531-13, №КS-3699-13, №КS-3858-13, №КS-3988-13, №КS-321-14, №КS-486-14, №КS-600-14, №КS-607-14, №КS-1176-14, №КS-1348-14, №КS-1388-14, №КS-1472-14, №КS-1500-14, №КS-1580-14, №КS-1657-14, №КS-1801-14, №КS-1949-14, №КS-2005-14, №КS-2117-14, №КS-2252-14, №КS-2256-14, №К5S-2382-14, №КS-2538-14 містять ті ж відомості, що і товарно-транспортні накладні, згідно з якими безпосередньо здійснювалося перевезення за цими заявками, зокрема пункт завантаження та розвантаження, номер автомобіля, клас вантажу, назву продукції, ПІП водія.

Також, у матеріалах справи наявні описи вкладень в цінний лист (т.5 а.с. 40-65) та поштові чеки (т.2 а.с. 8-10), які підтверджують, що позивачем з метою оплати зазначених послуг та на виконання умов договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року направлялися на адресу першого відповідача рахунки на оплату послуг, акти, податкові накладні, заявки, ТТН.

Крім того, слід зазначити, що податкові накладні, надіслані позивачем на адресу першого відповідача, останній відобразив у власному податному обліку, що підтверджується наявними у матеріалах справи податковими деклараціями з податку на додану вартість, та витягом з інформаційної бази ДФС (т.6 а.с. 39-73).

Позивач вказує, що відповідач оплатив послуги за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року та договорами заявками №КS-832-13, №КS-1831-13, №КS-1643-13, №КS-2614-13, №КS-2846-13, №КS-3063-13, №КS-3230-13, №КS-3530-13, №КS-3531-13, №КS-3699-13, №КS-3858-13, №КS-3988-13, №КS-321-14, №КS-486-14, №КS-600-14, №КS-607-14, №КS-1176-14, №КS-1348-14, №КS-1388-14, №КS-1472-14, №КS-1500-14, №КS-1580-14, №КS-1657-14, №КS-1801-14, №КS-1949-14, №КS-2005-14, №КS-2117-14, №КS-2252-14, №КS-2256-14, №К5S-2382-14, №КS-2538-14 не в повному обсязі та його борг за цими документами становить 146670,00 грн. Крім того, в звязку з простроченням першим відповідачем своїх зобовязань, позивачем заявлено до стягнення з нього 97192,43 грн. інфляційних, 8205,25 грн. 3% річних, та 19027,80 грн. пені за певні періоди прострочення за кожним з актів з 04.04.2013 року по 28.03.2016 року (розрахунок т.5 а. с. 70-81).

08.04.2016 року позивач направив на адресу першого відповідача письмову претензію/вимогу в якій вимагав сплатити існуючу заборгованість за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року та договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року, а також нараховані в звязку з простроченням її оплати інфляційні, річні та пеню.

Проте, зазначені вимоги першим відповідачем виконані не були, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, 03.01.2011 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (другий відповідач) укладено договір поруки (т.1 а.с. 71-73), відповідно до умов якого другий відповідач поручився перед позивачем за виконання першим відповідачем своїх зобовязань за договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.01.2011 року в розмірі відповідальності 200 грн.

Згідно з п. 4.1.1. договору поруки, при порушенні замовником (позивачем) зобовязання перед перевізником (позивачем) за договором перевезення, поручитель зобовязаний виконати за боржника зобовязання у 5 денний строк з дня отримання вимоги від замовника з урахуванням обмеження, зазначеного в додатку №1 до цього договору.

Крім того, як свідчать матеріали справи, 01.02.2013 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (другий відповідач) укладено інший договір поруки (т.1 а.с. 75-77), відповідно до умов якого другий відповідач поручився перед позивачем за виконання першим відповідачем своїх зобовязань за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року в розмірі відповідальності 200 грн.

Згідно з п. 4.1.1. договору поруки, при порушенні замовником (позивачем) зобовязання перед перевізником (позивачем) за договором перевезення, поручитель зобовязаний виконати за боржника зобовязання у 5 денний строк з дня отримання вимоги від замовника з урахуванням обмеження, зазначеного в додатку № 1 до цього договору.

Позивач, з посиланням на зазначені вище договори поруки, просив суд стягнути з другого відповідача, як поручителя за виконання першим відповідачем своїх зобовязань за договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.01.2011 року та за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року, 200 грн. за договором поруки від 03.01.2011 року, та 200 грн. за договором поруки від 01.02.2013 року, тобто всього 400 грн.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязок.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 909 Цивільного кодексу України визначає, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Майже аналогічне за змістом положення містить ст. 308 Господарського кодексу України, згідно з якою за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Стаття 929 Цивільного кодексу України визначає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Стаття 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» містить визначення понять наступних термінів:

- транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

- транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

- експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

- клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

- перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов'язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Експедитори за дорученням клієнтів:

- забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України;

- фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів;

- здійснюють роботи, пов'язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів;

- ведуть облік надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об'єктів;

- організовують охорону вантажів під час їх перевезення, перевалки та зберігання;

- організовують експертизу вантажів;

- здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю;

- надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження;

- забезпечують виконання комплексу заходів з відправлення вантажів, що надійшли в некондиційному стані, з браком, у пошкодженій, неміцній, нестандартній упаковці або такій, що не відповідає вимогам перевізників;

- здійснюють страхування вантажів та своєї відповідальності;

- забезпечують підготовку та додаткове обладнання транспортних засобів і вантажів згідно з вимогами нормативно-правових актів щодо діяльності відповідного виду транспорту;

- забезпечують оптимізацію руху матеріальних потоків від вантажовідправника до вантажоодержувача з метою досягнення мінімального рівня витрат;

- здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів;

- оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог;

- надають підготовлений транспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством;

- надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

Суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши системний аналіз умов договору на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року дійшов висновку, що даний договір містить елементи як договору перевезення, так і договору транспортного експедирування, оскільки згідно з його умовами (п. 1.1.) до обовязків перевізника належить надання послуг з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом, а також по організації таких перевезень. При цьому, хоча в даному договорі клієнт в розумінні ст. 929 Цивільного кодексу України і іменується експедитором, а фактичний експедитор/перевізник перевізником, зазначене не впливає на правову кваліфікацію зазначеного договору.

Таким чином, з урахуванням вимог п. 2 ст. 929 Цивільного кодексу України, до правовідносин щодо виконання даного договору підлягає застосуванню глава 65 Цивільного кодексу України, яка регулює правовідносини щодо виконання договору транспортного експедирування, Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Системний аналіз положень іншого укладеного між сторонами договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року дає змогу встановити, що зазначений договір за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу, оскільки згідно з його умовами (п. 1.1.) до обовязків перевізника належить виключно надання послуг з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Зазначене також підтверджується обсягом прав та обовязків наданих даним договором кожній зі сторін, в т.ч. встановлених у разових договорах-заявках, складених сторонами на виконання умов цього договору. При цьому, умови договору та договорів-заявок не містять положень, які передбачені Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Суд першої інстанції зазначив і колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із цим, що назва договору «на транспортно-експедиційні послуги» та найменування відправника в розумінні ст. 909 Цивільного кодексу України експедитором, не впливає на правову кваліфікацію зазначеного договору.

Безпідставними є доводи позивача про те, що в рамках даного договору він займався саме організацією перевезення вантажу за разовими договорами-заявками, оскільки по-перше, зазначені обставини позивачем всупереч вимог ст.ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не доведені; по-друге, відсутність можливості самостійно виконувати умови договору, на яких наполягає позивач (в т.ч. з підстав відсутності власних транспортних засобів, водіїв, тощо), не впливає на правову кваліфікацію умов договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року.

Також безпідставними є посилання позивача на наявність у договорі умови, яка дозволяє позивачу залучати до участі в перевезенні третіх осіб (п. 2.1), оскільки, по-перше, чинним законодавством не передбачено заборони перевізнику залучати до перевезення інших осіб в разі наявності в договорі перевезення такої умови; по-друге, сторонами в договорі не конкретизовано поняття «третя особа» та обсяг її прав і обовязків у разі її залучення; по-третє, вносячи до договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року відповідний пункт, сторони керувалися встановленим законом принципом свободи договору (ст. 6, 627 Цивільного кодексу України), що в будь-якому випадку не впливає на правову кваліфікацію умов цього договору.

Отже, до правовідносин щодо виконання договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року підлягають застосуванню положення Закону, які регулюють правовідносини щодо виконання договору на перевезення вантажу, в т.ч. гл. 64 Цивільного кодексу України, ст.ст. 306-315 Господарського кодексу України, Правила перевезення вантажу автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, тощо.

Щодо договору на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року та стягненню заборгованості за ним, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У п. 3-4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Першим відповідачем неодноразово надавалися до суду першої інстанції заяви про застосування строків позовної давності.

Як вже було зазначено, договір на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року містить елементи договору експедирування, щодо виконання якого застосовуються положення гл. 65 Цивільного кодексу України, до правовідносин щодо його виконання підлягає застосуванню загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Як свідчать матеріали справи, рахунки на сплату заборгованості за спірними договорами-заявками, складеними в рамках зазначеного договору, направлялися позивачем на адресу першого відповідача з 16.05.2011 року по 09.02.2013 року.

З урахуванням Нормативів та нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, слід вважати, що зазначені поштові відправлення перший відповідач отримав з 19.05.2011 року по 12.02.2013 року.

Згідно з вимогами п. 3.2. договору на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року, розрахунки за цим договором здійснюються експедитором у безготівковій формі на умовах 100% оплати протягом 10 банківських днів з дня отримання відповідних документів.

Таким чином, відповідні оплати за несплаченими договорами-заявками, складеними в рамках договору на транспортно-експедиційні послуги №5/№ 4-е від 03.11.2011 року перший відповідач мав провести з 29.05.2011 року по 22.02.2013 року по кожному окремому договору-заявці.

Колегія суддів зазначає, що позивачем доведено факт надання ним послуг за договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№ 4-е від 03.11.2011 року і наявність з боку першого відповідача заборгованості за вказаним договором. Натомість перший відповідач доводів позивача не спростував, доказів повної оплати за надані послуги не надав.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи першого відповідача, що в нього не виникло обовязку по оплаті за надані позивачем послуги у звязку з ненаданням позивачем пакету відповідних документів, оскільки вказані доводи не підтверджені належними доказами і відповідач не довів тієї обставини, що ним вживалися дії направлені на отримання таких документів та не складалися акти, які підтверджували факт неналежного виконання позивачем своїх обовязків за договором.

З дня, наступного за 10 днем, визначеним для сплати кожного окремого договору-заявки, права позивача вважаються порушеними, та саме з вказаного дня починає свій відлік позовна давність.

Відповідно до 23.02.2016 року позовна давність є такою, що сплинула за вимогами щодо оплати кожного з договорів-заявок, укладених в рамках договору на транспортно-експедиційні послуги №5/№ 4-е від 03.11.2011 року.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського суду з позовом по даній справі 16.05.2016 року, тобто після сплину позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№ 4-е від 03.11.2011 року.

Зазначені обставини є підставами для відмови в задоволенні позову в частині стягнення з першого відповідача на користь позивача заборгованості за договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№4-е від 03.11.2011 року та нарахованих у звязку з простроченням її оплати пені, інфляційних та річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року.

Як вже було зазначено вище, зазначений договір за своєю правовою природою є договором на перевезення вантажу.

Згідно з п. 11.1. Правил перевезення вантажу автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись субєктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, імя, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Однак, як свідчать товарно-транспортні накладні, якими позивач обґрунтовує факт надання позивачу послуг за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року, в них в графах «автомобільний перевізник» або «автопідприємство» зазначено ТОВ «Орлан-Транс-Груп», тобто підприємство 1-го відповідача. При цьому, зазначені товарно-транспортні накладні взагалі не містять будь-яких відомостей про те, що послуги перевезення надавалися саме позивачем.

Зазначене свідчить про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами в розумінні статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України факту надання послуг перевезення за зазначеним договором першому відповідачу, та є однією з підстав для відмови в задоволенні позову щодо стягнення боргу за цим договором.

Враховуючи факт визнання першим відповідачем обставин надання послуг за договорами-заявками, на виконання яких здійснювалося перевезення за вищезгаданими товарно-транспортними накладними, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (ст. 925 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України, до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

При цьому, між нормами ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України та ч.5 Господарського кодексу України не має суперечності, бо вони співвідносяться як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція, тощо).

У п. 1 Правил перевезення вантажу автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, надано наступні визначення

- договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;

- замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

Оскільки, як вже зазначалося, договір на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року є за своїм правовим змістом договором перевезення і до таких правовідносин слід застосовувати норми права, які регулюють саме перевезення, а перший відповідач згідно з умовами договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року є замовником послуг перевезення, до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 315 Господарського кодексу України, як норма права, яка регулює спеціальну позовну давність щодо пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення.

Відповідно до п. 168 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 27.06.1969 року №401, позови до вантажовідправників, вантажоодержувачів можуть бути пред'явлені відповідно до встановленої підвідомчості або підсудності протягом 6 місяців з дня настання події, що стала підставою для пред'явлення позову. Вказаний шестимісячний строк обчислюється: а) по стягненню штрафу за непред'явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням - з дня закінчення строку, встановленого правилами для звіряння записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для пред'явлення позову.

Як свідчать матеріали справи, рахунки на сплату заборгованості за несплаченими договорами-заявками, складеними в рамках договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року направлялися позивачем на адресу першого відповідача з 15.04.2013 року по 13.01.2015 року.

З урахуванням Нормативів та нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, слід вважати, що зазначені поштові відправлення перший відповідач отримав з 18.04.2013 року по 16.01.2015 року.

Згідно з п. 3.2. договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року, оплата послуг, передбачених цим договором, здійснюється на поточний рахунок перевізника на підставі рахунків-фактур, що виставляються експедитору і складаються відповідно до розміру плати, передбаченої у відповідній заявці.

Оскільки договорами заявками, складеними на виконання умов зазначеного договору не передбачено конкретних строків оплати наданих послуг, зазначений строк повинен вираховуватися з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідні оплати за несплаченими договорами-заявками, складеними в рамках договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року перший відповідач мав провести в період з 25.04.2013 року по 23.01.2015 року по кожному окремому договору-заявці.

З дня, наступного за 7 днем, визначеним договором та законом для сплати кожного окремого договору-заявки, права позивача вважаються порушеними, та саме з вказаного дня починає свій відлік позовна давність.

Отже, 24.06.2015 року позовна давність є такою, що сплинула за вимогами щодо оплати кожного з договорів-заявок, укладених в рамках договору на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року.

Як вже було зазначено вище, позивач звернувся до господарського суду з позовом по даній справі 16.05.2016 року, тобто після сплину позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року.

Зазначені обставини є також підставами для відмови в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року та нарахованих в звязку з простроченням її оплати пені, інфляційних та річних.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з другого відповідача 400 грн. за договорами поруки.

Як вже зазначалося, згідно ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У пункті 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», зокрема, зазначено оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо (стаття 266 ЦК України), то господарським судам слід мати на увазі таке: до відповідних додаткових вимог належать, крім зазначених у цій нормі, порука і притримання, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань, які можуть бути встановлені договором або законом (ч.2 ст. 546 Цивільного кодексу України).

Оскільки згідно з умовами договорів поруки від 03.11.2011 року та від 01.02.2013 року другий відповідач поручився перед позивачем за виконання першим відповідачем своїх зобовязань за договором на транспортно-експедиційні послуги №6-е від 01.02.2013 року та договором на транспортно-експедиційні послуги №5/№ 4-е від 03.11.2011 року, позовна давність за вимогами по яких вже сплинула і наразі застосована при винесенні рішення по справі, зазначене також є підставою для відмови позивачу в задоволенні позову до другого відповідача.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо доводів першого відповідача викладених у відзиві на апеляційну скаргу про порушення територіальної підсудності та про ненадання позивачем розрахунку.

Так, у матеріалах справи наявний розрахунок позивача заявленої до стягнення суми том 5, а.с. 70-113, який був судом перевірений і йому надана оцінка. Крім того, суд першої інстанції розглянув питання підсудності вказаної справи саме господарському суду Харківської області і правомірно вказав, що згідно з ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача. Справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Як свідчать матеріали справи, місцем реєстрації другого відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 є м.Харків. Отже, звернення позивача з позовом до господарського суду Харківської області є правомірним, та таким, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Саян-Груп» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2016 року по справі №922/1519/16 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Саян-Груп» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.08.2016 року по справі №922/1519/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2016 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Шепітько І.І.