КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа№ 910/9118/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Коршун Н.М.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Соколовська К.П. (довіреність №398 від 23.08.2016 р.)

від третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Н-М»

на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2016 р.

у справі №910/9118/16 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Н-М»

до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-1»

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Н-М» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про внесення наступних змін до умов договору застави майнових прав № 8ВД/Z-1 від 29.12.2010 р.: викласти п. 2.1 договору в наступній редакції: «Предметом застави за цим договором є майнові права на закінчений будівництвом об'єкт експериментально-виробничого комбінату під оптово-торгівельну базу з митним складом, супермаркет «Plaza-Pacific» та швейний цех на вул. Сиваська, 1А у Дніпровському районі м. Києва загальною площею 23480,9 кв.м. (надалі - предмет застави)»; викласти п. 2.3 договору в наступній редакції: «Вартість предмета застави складає 559099683,00 грн.»; п. 2.3 договору виключити.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.06.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-1».

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.07.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників позивача та третьої особи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 22.09.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.11.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Н-М», як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест-1», як підрядником, був укладений договір будівельного підряду № 0111/2007.

Розділом 1 договору будівельного підряду (в редакції додаткової угоди № 3 від 15.06.2011 р.) передбачено, що генеральний підрядник (ТОВ «Еверест-1») зобов'язується власними силами або із залученням третіх осіб (субпідрядників) на умовах та в строки, передбачені договором, у відповідності до проектно-кошторисної документації, яка надається замовником, виконати комплекс будівельних робіт (далі - роботи) по реконструкції незавершеного будівництвом об'єкту експериментально-виробничого комбінату під оптово-торгівельну базу з митним складом, супермаркетом «Plaza-Pacific» та швейним цехом по вул. Сиваська, 1А у м. Києві, а замовник зобов'язується прийняти виконані належним чином роботи і оплатити їх вартість генпідряднику на умовах, визначених договором і додатковими угодами до нього, що є невід'ємними частинами договору з моменту їх вступу в дію.

13.06.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ТОВ «Н-М», як позичальником, був укладений кредитний договір про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії № 8ВД.

Відповідно до п. 1.1 статуту ПАТ «ВТБ Банк», останнє є правонаступником усіх прав та обов'язків акціонерного комерційного банку «Мрія», створеного рішенням установчих зборів учасників банку (протокол № 1 від 18.09.1992 р.), перейменованого у ВАТ «ВТБ Банк» відповідно до рішення загальних зборів учасників (акціонерів) банку від 25.01.2007 р., перейменованого в ПАТ «ВТБ Банк» відповідно до рішення позачергових загальних зборів учасників (акціонерів) банку від 16.07.2010 р. (протокол № 54).

Сторонами неодноразово укладались договори про внесення змін до кредитного договору.

Згідно п. 1.1 кредитного договору (в редакції договору про внесення змін № 16 від 08.06.2012 р.) банк на умовах цього договору зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 8000000,00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 24.05.2013 р., а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені даним договором.

Виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується заставою майнових прав на право вимоги виконання послуг, пов'язаних з виконанням комплексу будівельних робіт по договору будівельного підряду № 0111/2007 від 01.11.2007 р., укладеному між позичальником та ТОВ «Еверест-1», заставодавець ТОВ «Н-М» (пп. 1.3.8 п. 1.3 кредитного договору).

29.12.2010 р. з метою забезпечення виконання ТОВ «Н-М» його зобов'язань за кредитним договором, між ним, як заставодавцем, та ПАТ «ВТБ Банк», як заставодержателем, був укладений договір застави майнових прав № 8ВД/Z-1 від 29.12.2010 р.

Пунктом 1.2 договору застави (в редакції договору про внесення змін № 3 від 08.06.2012 р.) передбачено, що цей договір забезпечує виконання зобов'язань заставодавця перед заставодержателем, що випливають з кредитного договору № 8ВД про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії від 13.06.2008 р., укладеного між заставодержателем та заставодавцем, з усіма змінами і доповненнями до нього (в тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитом, збільшення строку кредитування, суми кредиту тощо), далі - кредитний договір або основне зобов'язання, за умовами якого заставодавець зобов'язаний: повернути заставодержателю кредит в сумі 8000000,00 доларів США не пізніше 24.05.2013 р. або в інший термін, визначений умовами кредитного договору; сплачувати проценти за користування кредитом та комісії у розмірі та у порядку, встановленому умовами кредитного договору; сплатити пеню, штрафи, договірні санкції та інші платежі, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1 договору застави, предметом застави за цим договором є належне заставодавцю право вимоги виконання послуг пов'язаних з виконанням комплексу будівельних робіт по реконструкції незавершеного будівництвом об'єкту експериментально-виробничого комбінату під оптово-торгівельну базу з митним складом, супермаркетом «Plaza-Pacific» та швейним цехом на вул. Сиваській, 1А у Дніпровському районі м. Києва (далі - предмет застави або заставлене право) по договору будівельного підряду № 0111/2007 від 01.11.2007 р., додатковій угоді № 1 від 06.06.2008 р. та додатковій угоді № 2 від 18.12.2009 р. (далі - контракт), укладеному між заставодавцем та ТОВ «Еверест-1».

Боржником по відношенню до заставодавця є ТОВ «Еверест-1» (далі - боржник) від якого заставодавець має право вимагати предмет застави на умовах, передбачених контрактом.

Згідно пп. 4.2.3, 4.2.8 п. 4.2 договору застави, заставодавець зобов'язаний:

- у випадку припинення права вимоги, яке складає предмет застави за цим договором, до закінчення строку виконання зобов'язань за кредитним договором, продовжити строк дії контракту з обов'язковим існуванням права грошової вимоги у заставодавця по цьому контракту на визначену цим договором суму або замінити його іншим рівноцінним за вартістю або юридичною силою правом грошової вимоги;

- у випадку якщо протягом строку дії цього договору вартість майнових прав стане менше оціночної вартості предмета застави або боржник виконає своє зобов'язання за контрактом, внаслідок чого припиниться заставлене право, або у випадку допущення боржником прострочення виконання зобов'язання за контрактом заставодавець зобов'язаний:

а) протягом 5 робочих днів письмово повідомити заставодержателя про виникнення вищезазначеної (вищезазначених) обставини (обставин);

б) протягом 10 робочих днів передати в заставу заставодержателю інше майно на суму не менше оціночної вартості предмета застави в забезпечення виконання зобов'язання заставодавця за кредитним договором, так, щоб у будь-який момент протягом строку дії цього договору в заставі знаходилось майно/майнові права в розмірі не менше, ніж узгоджена сторонами оціночна вартість предмета застави, визначена п. 2.2 цього договору. Зобов'язання вважається виконаним, якщо в заставу заставодержателю передані дійсні майнові права зі строком дії не менше строку основного зобов'язання, і такі права виникають на підставі дійсного контракту та/або інше майно, застава якого відповідає вимогам заставодержателя.

17.05.2016 р. ТОВ «Н-М» звернулось до ПАТ «ВТБ Банк» з заявою № 125/16 від 12.05.2016 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції банку на вказаній заяві, та повідомило, що договір будівельного підряду № 0111/2007 від 01.11.2007 р., укладений ТОВ «Н-М» та ТОВ «Еверест-1», завершений у зв'язку з завершенням будівництва по вул. Сиваській, 1А; отриманий акт готовності об'єкта до експлуатації та сертифікат про відповідність закінченого будівництвом об'єкта на вул. Сиваській, 1А в м. Києві. А також запропонувало, у зв'язку з істотними змінами обставин, внести зміни до договору застави, а саме змінити предмет застави.

Проте, ПАТ «ВТБ Банк», згідно тверджень ТОВ «Н-М», внести зміни до умов договору застави не погодилось.

У зв'язку з цим, ТОВ «Н-М» звернулось до суду та просило внеси наступні зміни до умов договору застави майнових прав № 8ВД/Z-1 від 29.12.2010:

- викласти п. 2.1 договору в наступній редакції: «Предметом застави за цим договором є майнові права на закінчений будівництвом об'єкт експериментально-виробничого комбінату під оптово-торгівельну базу з митним складом, супермаркет «Plaza-Pacific» та швейний цех на вул. Сиваська, 1А у Дніпровському районі м. Києва загальною площею 23480,9 кв.м. (надалі - предмет застави)»;

- викласти п. 2.3 договору в наступній редакції: «Вартість предмета застави складає 559099683,00 грн.»;

- п. 2.3 договору виключити.

ПАТ «ВТБ БАНК» стверджує, що ТОВ «Н-М» обрало неналежний спосіб захисту своїх прав, а також не довело їх порушення відповідачем. Крім того, представник відповідача вважав відсутнім предмет спору з огляду на те, що спірний договір застави є припиненим, адже ТОВ «Еверест-1», яке виступало боржником по відношенню до заставодавця - ТОВ «Н-М», свої зобов'язання за договором підряду виконало, відповідно право вимоги до нього існувати перестало.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Матеріально-правовий зміст захисту цивільних прав та інтересів полягає, насамперед у з'ясуванні чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому необхідно виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і обов'язків, у відповідності до яких цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у статті 1 ГПК України, полягає у тому, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже через зазначені положення ГПК України реалізується принцип доступності правосуддя. До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто у розумінні цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Водночас за змістом зазначеної статті порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

ТОВ «Н-М», звертаючись до суду як позивач із даним позовом, зобов'язане довести, яким чином ПАТ «ВТБ Банк», як інша сторона спірного договору застави, порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, повинен перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Таким чином, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковим для здійснення правового захисту такої особи.

Водночас, згідно вимог ч. 1 ст. 33 ГПК України, обов'язком ТОВ «Н-М», як позивача, є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів з боку відповідача - ПАТ «ВТБ Банк».

Проте, представник ТОВ «Н-М» документів, які свідчать про те, що спірний договір застави, порушує суб'єктивні права або охоронювані законом інтереси вказаного підприємства, суду не надав та порушення його прав або охоронюваних законом інтересів ПАТ «ВТБ Банк» не довів, тому підстави для захисту цивільних прав та інтересів відсутні, що є самостійною підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 572 ЦК України та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст. 576 ЦК України встановлено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про заставу», предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (ч. 1 ст. 49 Закону України «Про заставу»).

Згідно умов спірного договору застави ТОВ «Н-М» передало в заставу ПАТ «ВТБ Банк» право вимагати від ТОВ «Еверест-1» виконання зобов'язання, взятого на себе останнім на підставі договору будівельного підряду, а саме зобов'язання виконати комплекс будівельних робіт по реконструкції незавершеного будівництвом об'єкту.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві ТОВ «Н-М», зокрема, зазначало, що ТОВ «Еверест-1» виконало свої зобов'язання по договору будівельного підряду перед ТОВ «Н-М», у зв'язку з чим у ТОВ «Еверест-1» відсутня заборгованість по виконаним роботам перед ТОВ «Н-М».

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ТОВ «Н-М», в яких останній наводив твердження протилежні тим, що викладені у позовній заяві, а саме вказував, що ТОВ «Н-М» та ТОВ «Еверест-1» не підписували акти про повне виконання будівельних робіт за договором будівельного підряду.

При цьому, ТОВ «Н-М» долучило до матеріалів справи довідку № 166/16 від 16.05.2016 р., якою підтвердило, що станом на 31.12.2015 р. у ТОВ «Еверест-1» відсутня заборгованість перед ТОВ «Н-М», а будівельні роботи виконані ТОВ «Еверест-1» в період з 01.07.2007 р. по 30.06.2011 р. в повному обсязі.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Готовність до експлуатації та, відповідно, завершення будівельних робіт з реконструкції незавершеного будівництвом об'єкту експериментально-виробничого комбінату під оптово-торгівельну базу з митним складом, супермаркетом «Plaza-Pacific» та швейним цехом на вул. Сиваській, 1А в Дніпровському районі м. Києва підтверджується Актом готовності об'єкта до експлуатації від 16.09.2011 р., а також Сертифікатом серія КВ № 2 від 20.09.2011 р., копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зобов'язання ТОВ «Еверест-1» щодо виконання комплексу будівельних робіт припинилось внаслідок його виконання.

Згідно положень пп. 4.2.8 п. 4.3 договору застави, внаслідок виконання боржником - ТОВ «Еверест-1», свого зобов'язання за контрактом (договором будівельного підряду), заставлене право припиняється.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава припиняється, зокрема, при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави.

Правом, що складає предмет застави, є право вимагати виконання певного зобов'язання. Таке право існує до моменту припинення відповідного зобов'язання, зокрема шляхом його виконання. Отже, термін дії права це строк існування права, обмежений строком існування відповідного зобов'язання, а припинення такого зобов'язання має наслідком закінчення терміну дії пов'язаного з ним права.

З огляду на те, що ТОВ «Еверест-1» виконало зобов'язання, право вимоги виконання якого було передано в заставу за спірним договором, термін дії такого права закінчився, відповідно, застава, як і дія спірного договору застави на час розгляду даного спору припинились. Відтак, внесення змін до договору поза межами строку його чинності неможливе.

Крім того, згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про заставу», предметом застави можуть бути майно та майнові права, а також майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека визначена як вид забезпечення виконання зобов'язання саме нерухомим майном.

Враховуючи наведені положення законодавства, забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва або майновими правами щодо такого майна можливе виключно на підставі договору іпотеки, оскільки наведені об'єкти цивільних прав можуть виступати предметами лише спеціального різновиду застави - іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Судом встановлено, що будівництво нерухомості, майнові права на яку ТОВ «Н-М» просить визнати предметом спірного договору застави, завершене, а нерухомість введена в експлуатацію, що підтверджується Актом готовності об'єкта до експлуатації від 16.09.2011 р. та Сертифікатом серія КВ № 2 від 20.09.2011 р.

Введення певного майна в експлуатацію означає документальне оформлення події, що фіксує готовність цього майна для використання його за належним призначенням. Вказавши, що право власності на нерухоме майно виникає після введення його в експлуатацію, законодавець визначив загальний порядок, за яким статус нерухомого майна набувається після фіксації у визначеному законодавством порядку готовності цього майна для використання його за призначенням.

Таким чином, ТОВ «Н-М» фактично просить визначити предметом спірного договору застави майнові права на об'єкт нерухомого майна, у той час як нерухоме майно може бути предметом виключно договору іпотеки.

Крім того, згідно з приписами ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в іпотеку може передаватись об'єкт (нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору) або майнові права на об'єкт незавершеного будівництва. При цьому, чинним законодавством України не передбачений такий предмет іпотеки як майнові права на закінчений будівництвом об'єкт.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджєуться з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про внесення змін до договору є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Н-М» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2016 р. у справі №910/9118/16 залишити без змін.

Справу №910/9118/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.М. Коршун

Б.О. Ткаченко