РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2016Справа №910/16391/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»
до Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "ОРАНТА"
про стягнення 3282,41 грн.

Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: Мартинюк С.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: Чайковська Л.Б. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - позивач) заявлено позов про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "ОРАНТА" (далі - відповідач) 3282,41 грн. заборгованості, з якої: 1963,55 грн. - страхове відшкодування в порядку регресу; 1207,34 грн. - інфляційні втрати та 111,52 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.13.2210024 від 23.12.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2016 порушено провадження у справі №910/16391/16 та призначено до розгляду на 03.10.2016; витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України інформацію щодо полісу №АС/5895500.

19.09.2016 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація.

29.09.2016 відповідач через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти стягнення 1207,34 грн. інфляційних втрат та 111,52 грн. 3% річних, оскільки стягнення даних коштів не передбачено Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Представник позивача в судовому засіданні 03.10.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також подав додаткові документи до матеріалів справи.

У свою чергу представник відповідача в засіданні суду заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.10.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.12.2013 між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», як страховиком, та ОСОБА_3, як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.13.2210024, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Строк дії договору встановлено з 23.12.2013 по 22.12.2016.

За приписами ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України "Про страхування", страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

19.04.2014 об 11 год. 00 хв. в м. Києві на пл. Європейській, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2. А саме: ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, при зміні напрямку руху та перестроюванні не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2014 у справі №761/12851/14-п (провадження №3/761/2757/2014) встановлено порушення ОСОБА_4 вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

23.04.2014 власник застрахованого автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» з заявою, в якій просив виплатити страхове відшкодування для відновлення автомобіля на розрахунковий рахунок СТО для здійснення ремонту.

При цьому між ТДВ «Експрес Страхування» і ПАТ «Альфа-Банк» (вигодонабувач за договором добровільного страхування) укладено Договір доручення №00/11/5267 від 23.06.2011, за умовами якого суми страхового відшкодування, що не перевищують 5000,00 грн., виплачуються страхувальнику акредитованими СК без письмового погодження банку.

Відповідно до рахунку-фактури №КА-0000056 від 06.05.2014 складеної СТО ФОП ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 3317,69 грн.

Статтею 988 ЦК України визначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Дана норма кореспондується з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування".

Позивач, з урахуванням умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, які є предметом застави №202.13.2210024 від 23.12.2013, склав страховий акт №3.14.1101-1 від 12.03.2013, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 2473,55 грн.

На підставі складеного страхового акту №3.14.1101-1 від 12.03.2013 Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 2473,55 грн. на рахунок СТО ФОП ОСОБА_5, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №11371 від 14.08.2014.

Окрім того, за фактом відновлювального ремонту автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 СТО складено акти виконаних робіт №ЗА-0000033 від 16.08.2014 та №ЗА-1417295 від 27.11.2014 на загальну суму 3412,17 грн.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом зокрема є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування") слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування (потерпілому), отримав від останнього права кредитора, а не регресу до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається, а не ст. 1191 ЦК України, на яку посилається позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_6 та знаходився під керуванням ОСОБА_4, вина якого у скоєнні ДТП підтверджується матеріалами справи.

Доказів того, що ОСОБА_4 не мав права керування транспортним засобом автомобілем марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що дана особа керувала вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як законним володільцем транспортного засобу, оскільки зворотного суду не доведено.

Судом встановлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_4 як володільця автомобіля марки «Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована Приватним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "ОРАНТА" на підставі Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (полісу) №АС/5895500, строк дії якого з 22.10.2013 по 21.10.2014.

Позивач звертався до відповідача з заявою №3815/1101 від 23.09.2014, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 2473,55 грн. Вказана заява отримана Приватним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "ОРАНТА" 29.09.2014, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "ОРАНТА" відповіді на заяву не надало та страхове відшкодування не виплатило.

Як передбачено в пункті 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС/5895500 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 3317,69 грн., а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми - 2473,55 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а також визначені полісом №АС/5895500 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 1963,55 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1207,34 грн. інфляційних втрат та 111,52 грн. 3% річних за період з 29.09.2014 по 19.08.2016, суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням.

Суд наголошує на тому, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти (ст. 11 ЦК України).

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №3-295гс16.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є невірним, оскільки Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» невірно визначено початок періоду заборгованості.

В силу ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено вище, позивач направляв відповідачу заяву №3815/1101 від 23.09.2014 про виплату страхового відшкодування, яка отримана Приватним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "ОРАНТА" 29.09.2014.

За таких обставин, початком періоду заборгованості є 07.10.2014, а не 29.09.2014 як зазначає позивач. Тож, за перерахунком суду з відповідача підлягає до сплати 1197,83 грн. інфляційних втрат та 110,13 грн. 3% річних.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

При цьому відповідно до ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "ОРАНТА" (02081, м. Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (01004, м. Київ, вулиця Червоноармійська, будинок 15/2; ідентифікаційний код 36086124) 1963 (одну тисячу дев'ятсот шістдесят три) грн. 55 коп. страхового відшкодування, 1197 (одну тисячу сто дев'яносто сім) грн. 83 коп. інфляційних втрат, 110 (сто десять) грн. 13 коп. 3% річних та 1373 (одну тисячу триста сімдесят три) грн. 42 коп. судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.10.2016.

Суддя О.А. Грєхова