ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.10.2016 Справа № 907/215/16

Розглянувши матеріали справи

За первісним позовом приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс», м. Ужгород

До відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Кричово Тячівського району

Про стягнення 14160 грн.

та за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Кричово Тячівського району

до відповідача приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс», м. Ужгород

про визнання недійсним договору про надання послуг автостанцією перевізникові № 35 від 18.07.14

Суддя Журавчак Л.С.

За участі представників сторін:

від позивача (за первісним позовом) - Ігнатьо Б.Я., предст. за дог. №8/16 від 01.03.16;

від відповідача (за первісним позовом) - ОСОБА_1, підприємець;

СУТЬ СПОРУ: стягнення 14160 грн. штрафних санкцій за первісним позовом та визнання недійсним договору про надання послуг автостанцією перевізникові № 35 від 18.07.14 - за зустрічним

Позивач за первісним позовом підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Вважає, що штрафні санкції за невиконання відповідачем договірних зобов"язань по Договору про надання послуг автостанцією перевізникові №35 від 18.07.14 нараховані йому правомірно, оскільки за період з 01 січня 2015 року по 08 березня 2016 року відповідачем зірвано 231 рейс та вчинено 87 запізнень на автостанції. Вимоги підтверджені самим Договором, звітом з диспетчерського журналу, письмовою вимогою №333/07-10 від 11.03.16, розрахунком штрафів.

Відповідач за первісним позовом вважає такий необгрунтованим. Наголосив, що Договір, на підставі якого йому нараховано штрафні санкції, ним не підписувався, в зв"язку з чим відповідно до ст. 60 Господарського процесуального кодексу України заявив зустрічний позов до товариства про визнання цього договору недійсним.

Позивач за первісним позовом у відзиві на зустрічний позов не погодився з доводами позивача за зустрічним. Зауважив, що спірний договір підписаний підприємцем та скріплений відбитком його печатки, що повністю узгоджується з вимогами ст. 181 Господарського кодексу України та ст. 203 Цивільного кодексу України. Крім того, повідомив про підписання підприємцем 22.08.14 та 21.05.15 Додаткових угод до оспорюваного договору. Вважає, що фактичне користування перевізником послугами товариства відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України свідчить про укладення договору між сторонами.

В ході судового розгляду справи сторонами заявлені клопотання в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України про витребування від перевізника дорожніх листів за спірний період, які б, на думку позивача за первісним позовом, підтвердили або спростували існування порушень при здійснення перевезень, а також диспетчерського журналу Тячівської автостанції за 2015 рік від товариства. Такі клопотання було судом задоволено, однак, з огляду на відсутність листів у відповідача, вимога суду в частині надання їх для огляду, виконана ним не була, як і не подано журнал автостанції "Тячів" через ведення такого журналу виключно в електронному вигляді.

В додаткових поясненнях від 24.05.16 №8/16-4 позивач за первісним позовом наголосив, що єдиним документом автостанції, де відповідачем за первісним позовом могли вчинятися підписи, є видаткові касові ордери про видачу з каси готівки за продані квитки, які є доказом виконання договору, чинність якого поставлена відповідачем під сумнів.

У зв'язку з запереченням відповідачем за первісним позовом факту підписання ним спірного договору № 35 від 18.07.14, та у зв"язку з тим, що такий договір є основною підставою нарахування позивачем за первісним позовом штрафних санкцій, суд призначив у справі судову почеркознавчу експертизу, яка зробила висновок про виконання підпису від імені ОСОБА_1 в спірному Договорі не ОСОБА_1, а іншою особою.

З врахуванням наданого експертом висновку, позивач за первісним позовом подав суду додаткові пояснення від 30.09.16, в яких підкреслив, що наявний відтиск печатки є свідченням участі ОСОБА_1 у здійсненні господарської діяльності. Зауважив також, що будь-яких доказів втрати печатки, підробки чи іншого незаконного використання третіми особами всупереч волі ФОП ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Наголосив, що подальше схвалення правочину ОСОБА_1 шляхом прийняття договору до виконання, відповідно до статей 241, 642 Цивільного кодексу України, свідчить про укладення спірного договору, тобто своїми діями підприємець фактично підтвердив його дію та власну волю мати договірні відносини з ПАТ "Закарпатавтотранс".

ВСТАНОВИВ:

Умовами укладеного між Тячівською районною державною адміністрацією та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізником) 20 травня 2014 року договору №04-10/17 про організацію перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування, що не виходить за межі території Тячівського району визначено обов"язок перевізника укласти угоду з керівництвом автостанцій про надання йому відповідних послуг на взаємовигідних умовах.

На виконання вказаного договору, а також відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт", між власником автостанції - відкритим акціонерним товариством "Закарпатавтотранс" (яке згодом перетворено у приватне акціонерне товариство) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 18.07.14 укладено Договір №35 про надання послуг автостанцією перевізникові, підписаний та скріплений печатками сторін.

Предметом договору є надання власником автостанції за завданням перевізника на території своїх автостанцій (автовокзалів) комплексу обов"язкових та передбачених законодавством послуг, пов"язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття і відправлення пасажирів транспортом перевізника за маршрутом: Тячів-Кричево (через Углю), номер рейсу №320-1, продажем проїзних квитків та квитанцій на перевезення багажу, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" і Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.97 176.

Розділом 4 Договору обумовлена відповідальність сторін. Зокрема, перевізник зобов"язаний сплатити власникові за зрив рейсу без попередження відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 Договору та за відсутності форс-мажорних обставин у міжміському сполученні - 50 грн.; за порушення графіку руху , тобто прибуття на автостанцію (автовокзал), формування відправлення із запізненням більше ніж на 15 хв., яке не викликане форс-мажорними обставинами або станом дорожнього покриття - 30 грн. (пункт 4.2 Договору).

Штрафні санкції за Договором слачуються шляхом виставлення вимоги стороною, стосовно якої вчинено порушення цього договору, з наступною сплатою стороною, яка вчинила порушення, коштів шляхом їх перерахування на банківський рахунок протягом десяти робочих днів.

Посилаючись на згадані пункти Договору, власником автостанції відповідно до відомостей з диспетчерського журналу АСУ "Автостанція" з системи "Сервер Даних" ВАТ "Закарпатавтотранс" (Ф.1902) по перевізнику ОСОБА_1, останньому за період з 01.01.15 по 08.03.16 нараховано та направлено вимогу від 11.03.16 №333/07-10 про сплату 14160 грн. штрафних санкцій, а саме: за 87 запізнень більше 15 хв. та 231 зрив рейсу, яка залишена підприємцем-перевізником без задоволення.

Відповідно до ст. 60 Господарського процесуального кодексу України підприємцем заявлено зустрічний позов до товариства про визнання Договору №35 про надання послуг автостанцією перевізникові від 18.07.14, на підставі якого йому нараховано штрафні санкції, недійсним. Як на підставу своїх вимог вказує, що підпис, вчинений в розділі 12 "Реквізити сторін" та в Додатку № 1 до Договору біля прізвища ОСОБА_1, виконані іншою особою. Відсутність же факту підписання ним договору зумовлює, на думку підприємця, невідповідність такого договору чинному законодавству та, відповідно, визнання його недійсним в судовому порядку.

У зв'язку з запереченням відповідачем за первісним позовом факту підписання ним спірного договору № 35 від 18.07.14 та у зв"язку з тим, що такий договір є підставою для нарахування позивачем за первісним позовом штрафних санкцій, суд дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої було доручено Львівському науково - дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи поставлено наступне питання:

а) Чи виконано підпис на договорі про надання послуг автостанцією перевізникові №35 від 18.07.14 року та в Додатку №1 до нього фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 чи іншою особою?

За наслідками проведеної криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи №907/215/16 судовим експертом зроблено висновок, що підписи від імені ОСОБА_1, розташовані в графах "Перевізник" перед записом "ОСОБА_1." та "Перевізник" ФОП ОСОБА_1 в Договорі №35 про надання послуг автостанцією перевізникові від 18.07.14 та Додатку №1 виконані не ОСОБА_1, а іншою особою., про що складено 7 липня 2016 року відповідний Висновок №2919.

Заслухавши уповноважених представників сторін, вивчивши та дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про повну відмову в задоволенні як первісного, так і зустрічного позову з наступних підстав.

Відповідно до положень Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.

Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов'язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Власники автостанцій зобов'язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Матеріали справи містять Договір про надання послуг автостанцією перевізникові №35 від 18.07.14, укладений між власником автостанції - ПАТ "Закарпатавтотранс" та перевізником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. До Договору №35 згодом укладені: Додаткова угода від 22.08.14 та Додаткова угода № 1 від 21.05.15, підписані сторонами та скріплені печатками.

У зв"язку з запереченням відповідачем - перевізником факту підписання ним вказаного договору у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами якої судовим експертом зроблено висновок, що підпис, зроблений у графі 12 "Реквізити сторін" та в Додатку 1 до Договору біля прізвища ОСОБА_1, виконані іншою особою.

Поряд з цим, присутній в судовому засіданні перевізник не заперечував факт здійснення ним регулярних перевезень за визначеним у Додатку №1 до оспореного Договору №35 від 18.07.14 маршрутом: Тячів-Кричево (через Углю), номер рейсу №320-1.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи законодавчо передбачений обов"язок укладення між сторонами договору про надання послуг автостанцією перевізникові, реальне здійснення перевізником регулярних рейсів з використанням послуг автостанції, про що свідчать видаткові касові ордери на отримання готівки від реалізації квитків, роздруківка з системи "Сервер даних ВАТ "Закарпатавтотранс"" по підприємцю ОСОБА_1 за тривалий період (з 01.01.15 по 08.03.16), реєстр квитково-касових відомостей автостанції "Тячів" за період 18.07.14 -31.12.14, суд приходить до висновку, що Договір №35 про надання послуг автостанцією перевізникові від 18.07.14, хоча ним не підписаний, однак, в подальшому схвалений шляхом прийняття до виконання. Наведене свідчить про укладення спірного договору, оскільки своїми діями підприємець фактично підтвердив його дію та власну волю мати договірні відносини з ПАТ "Закарпатавтотранс". Таким чином, Договір №35 є укладений в розумінні статей 241, 642 Цивільного кодексу України. Судом взято також до уваги наявність на оспореному відповідачем за первісним позовом Договорі його відтиску печатки; оскільки будь-яких доказів втрати печатки, підробки чи іншого незаконного використання третіми особами всупереч волі ФОП ОСОБА_1 матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про підписання Договору іншою особою, однак, в інтересах ОСОБА_1 та з використанням його печатки.

Враховуючи наведене, беручи до уваги відсутність чітких підстав для визнання Договору №35 від 18.07.14 недійсним відповідно до ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, позовна вимога за зустрічним позовом про визнання договору недійсним не підлягає до задоволення.

Щодо первісного позову.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (ч. 4 ст. 231 цього ж Кодексу).

Ця норма перекликається з положенням ст. 611 Цивільного кодексу України: у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення нарахованих відповідно до п. 4.2. Договору №35 від 18.07.14 штрафних санкцій в розмірі 14160грн.

Як вже встановлено судом, вказаний договір, хоча і був прийнятий стороною до виконання, але, належним чином нею не підписаний, що дає підстави вважати про відсутність належного узгодження сторонами наслідків порушення ними зобов"язань та, відповідно, підстав для здійснення нарахувань штрафних санкцій.

За таких обставин первісна вимога про стягнення нарахованих відповідачу штрафних санкцій у розмірі 14160грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить віднести на позивачів за первісним та зустрічним позовах.

Крім того, відповідно до п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 витрати за проведення експертизи в розмірі 3303грн. належить віднести на позивача за первісним позовом.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 241, 611, 642 Цивільного кодексу України, ст. ст. 181, 230-231 Господарського кодексу України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору віднести на позивача.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс" (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Перемоги, 102, код 03113934) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) суму 3303 грн.(три тисячі триста три гривні) на відшкодування витрат на проведення судової експертизи.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Витрати по судовому збору віднести на позивача за зустрічним позовом.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.10.16

Суддя Л.С. Журавчак