ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа № 911/2588/16

За позовом Комунального підприємства ОСОБА_1 комбінат комунальних підприємств

до відповідача ОСОБА_1 селищної ради

про стягнення 128917,22грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №188 від 10.10.2016);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство ОСОБА_1 комбінат комунальних підприємств (далі КП ОСОБА_1 ККП) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 селищної ради про стягнення 128917,22грн у т.ч.:

- 6228,81грн 3% річних за період з 04.02.2014 по 18.04.2015;

- 122 688,41грн збитки від інфляції за період лютий 2014 року - квітень 2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором №4 від 28.02.2014 про закупівлю пари та гарячої води, постачання пари та гарячої води за державні кошти, в частині оплати за теплову енергію поставлену у січні-грудні 2014 року.

Відповідач у справі ОСОБА_1 селищна рада у своєму відзиві визнає позовні вимоги частково, при цьому відповідачем не вказано в якій саме частині. Також з відзиву на позов вбачається, що позивач не визнає нарахування 3% річних та інфляційних здійснених позивачем за січень та лютий 2014 року, оскільки початок чинності договору №4 від 28.02.2014 укладеного між сторонами, відповідач зазначає з 28.02.2014.

Крім того, відповідачем 10.10.2016 подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи та докази подані учасниками процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

28.02.2014 між сторонами у справі - КП ОСОБА_1 ККП (далі - учасник) та ОСОБА_1 селищною радою (далі - змовник) укладено договір № 4 про закупівлю пари та гарячої води, постачання пари та гарячої води за державні кошти (а.с.9-16, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 договору, учасник зобовязується у 2014 надати замовнику послуги, а замовник прийняти і оплатити їх в порядку та строки визначені договором.

Згідно п. 1.2 договору, найменування послуг постачання водяної пари та гарячої води. Одиниця виміру теплової енергії є 1 Гкал.

Обсяги закупівля теплової енергії у гарячій воді можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, ціна договору становить 363 400,00грн у т.ч. ПДВ.

Згідно п. 3.3 договору, ціна може бути змінена у звязку зі змінами розмірі рів складових калькуляцій собівартості теплової енергії, а також у випадках, передбачених нормами чинного законодавства України.

Ціна договору визначається з урахуванням податкового кодексу України та законодавства у сфері теплопостачання за тарифами, які на час його укладення становлять 760,01грн/Гкал в т.ч. ПДВ (п. 3.5 договору).

Також відповідно до п. 3.6 договору, ціна може бути змінена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 4.2 договору, розрахунки проводяться щомісячно шляхом оплати замовником спожитої теплової енергії протягом 3 днів після предявлення учасником рахунка на оплату або після підписання сторонами акта приймання-передачі товарної продукції за звітний період.

Згідно п. 4.3 договору, до рахунку додаються акт приймання-передачі теплової енергії.

Поставка теплової енергії здійснюється протягом опалювального періоду 2014/2015 роки (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, вказаний договір набуває чинності з 28.02.2014 і діє до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного виконання.

Згідно п. 10.2 договору, відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України умови вказаного договору застосовуються до відносин сторін, що виникли між сторонами до моменту укладення договору з 28.02.2014.

Крім того, між сторонами узгоджено постачання теплової енергії по місяцям з січня 2014 по грудень 2014 (а.с.18).

Як встановлено судом на виконання умов договору позивачем з 01.01.2014 по 31.12.2014 поставлено, а відповідачем прийнято теплову енергію, що підтверджується актами та рахунками (а.с.28-31, 32-35).

Як вбачається з платіжних доручень відповідачем здійснено розрахунок за поставлену теплову енергію (а.с.61-67,97-103).

Крім того, між сторонами у справі та ТОВ «Укртепло Київ» 12.03.2015 укладено договір про переведення боргу, згідно якого регулюються відносини повязані із заміною сторони первісного боржника (відповідача) у зобовязанні із договору №4 від 28.02.2014, а новий боржник ТОВ «Укртепло Київ» приймає на себе зобовязання та погоджується виконати їх на загальну суму 223 586,16грн.

Кредитор (позивач) не заперечує проти заміни первісного боржника в основному договорі.

Станом на момент розгляду даної справи відповідач повністю розрахувався за передану теплову енергію у 2014 році на загальну суму 209 680,53грн інша частина боргу переведена на нового боржника згідно договору від 12.03.2015, що не заперечується сторонами у справі.

Проте, як зазначає позивач розрахунки відповідача на суму 209 680,53грн проводились останнім не у строки визначені договором.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приймаючи до уваги, що рахунки і акти датовані однією датою за розрахунковий період, суд визначає вказані дати для встановлення строку розрахунку згідно п. 4.2 договору.

Так, з урахуванням вихідних днів строк сплати ща січень 2014 настав 03.02.2014, за лютий 2014 03.03.2014, березень 2014 28.03.2014, жовтень 2014 04.11.2014, листопад 2014 -01.12.2014, грудень 2014 26.12.2014

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобовязання з оплати теплової енергії виконані не у встановлений договором строк, відповідач є таким, що допустив порушення зобовязання.

Відповідачем надано платіжні доручення відповідно до яких ним сплачено 209 680,53грн. Проте, як вбачається з дат наданих платіжних доручень оплата за спожиту теплову енергію проводилась відповідачем несвоєчасно.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо включення у період нарахування 3% річних та втрат від інфляції січня 2014, оскільки вказаний період включено у додаток до договору (а.с.18), крім того, у відповідності до п. 10.2 договору сторони погоджено, що умови вказаного договору застосовуються до відносин сторін, що виникли між сторонами до моменту укладення договору з 28.02.2014

Перевіривши розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних втрат у співвідношенні до дат виникнення та сплати заборгованості, а також здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в розмірі 5550,83грн та інфляційних втрат в розмірі 61 175,03грн.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача 677,98грн 3% річних та 61 513,38грн втрат від інфляції в задоволенні позову суд відмовляє.

При розрахунку судом прийнято до уваги договір про переведення боргу від 12.03.2015, відповідно до якого припинено зобовязання відповідача щодо сплати боргу в сумі 223 586,116грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1005,56грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 селищної ради на користь Комунального підприємства ОСОБА_1 комбінат комунальних підприємств 5550,83грн 3% річних, 61 175,03грн втрат від інфляції, а також 1005,56грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 677,98грн 3% річних, 61 513,38грн втрат від інфляції в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 12.10.2016.

Суддя С.І. Чонгова