ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р.Справа № 922/2617/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція", м. Южноукраїнськ
до Приватного акціонерного товариства "УКРПРОМОБЛАДНАННЯ", м.Харків
про стягнення 16841,50 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність №б/н від 19.08.2016

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Приватного акціонерного товариства "УКРПРОМОБЛАДНАННЯ" пені в сумі 7398,70 грн. за порушення терміну постачання товару та штрафу в сумі 9442,80 грн. за прострочення постачання понад 30 календарних днів.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на постачання товару № 53-123-01-15-01795 від 26.08.2015 щодо строків постачання товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08 серпня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17 серпня 2016 року о 10:30 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 серпня 2016 року розгляд справи відкладено на 13 вересня 2016 р. о 10:30 год.

Відповідач 13 вересня 2016 року через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву (вх. №30041), який долучено судом до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову, зокрема посилаючись на те, що ним не було порушено термінів постачання товару, адже сторонами не визначено у договорі строк поставки товару, а також зазначає, що штраф і пеня, які заявлені позивачем за одне й те саме порушення не можуть бути одночасно застосовані до відповідача, оскільки у ст. 61 Конституції України закріплено заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Представник позивача до початку розгляду справи по суті 13 вересня 2016 року заявив усне клопотання про зобов'язання відповідача надіслати на адресу позивача відзив на позовну заяву та просив відкласти розгляд справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 вересня 2016 р. задоволено усне клопотання позивача про зобов'язання відповідача надіслати на адресу позивача відзив на позовну заяву та про відкладення розгляду справи. Зобов'язано відповідача направити на адресу позивача відзив на позовну заяву. Розгляд справи відкладено на "26" вересня 2016 р. о 11:30

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2016 р. о 14:30 год.

Позивач в судове засідання 03.10.2016 не з'явився, проте 03 жовтня 2016 року до суду надійшло клопотання (вх. №32482) про проведення судового засідання 03 жовтня 2016 року в режимі відеоконференції.

Суд, розглянувши клопотання позивача про проведення даного судового засідання в режимі відеоконференції, зазначає наступне.

У відповідності до статті 74-1 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь. Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання.

Зазначені в частинах 2, 3 статті 74-1 Господарського процесуального кодексу України строки встановлені, перш за все, для забезпечення можливості суду, який виносить ухвалу про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, та суду, якому доручається забезпечити проведення відеоконференції, технічної організації та забезпечення своєчасного проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Зважаючи на вказані норми закону, а також враховуючи ту обставину, що клопотання про участь у судовому засіданні, призначене на 03 жовтня 2016 року, в режимі відеоконференції подано позивачем в день проведення судового засідання - 03 жовтня 2016 року, тобто, з порушенням строку, передбаченого законом, суд позбавлений можливості вчасно його розглянути та виконати необхідні дії для його задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні, що призначене на 03 жовтня 2016 р. о 14:30 год. в режимі відеоконференції.

Відповідач в судовому засіданні 03.10.2016 заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

26.08.2015 між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" (надалі - Покупець) та Приватним акціонерним товариством "УКРПРОМОБЛАДНАННЯ" (надалі - Постачальник) був укладений договір на постачання товару № 53-123-01-15-01795 (надалі - Договір), згідно умов якого Постачальник зобов'язується передати Покупцю, а Покупець приймає на себе зобов'язання прийняти та оплатити апаратуру електричну для комутації чи захисту електричних кіл, на напругу не більше ніж 1000 В (вимикачі, міліамперметри, арматура сигнальна, перемикачі пакетні, клема, пости кнопкові, світлодіодні лампи, штовхальники кнопок, допоміжні контакти, рубильники, містки штекерні, колодки). Рік виготовлення товару - не раніше 2014 року.

Відповідно до п.2.1. Договору загальна вартість товару складає: разом: 120 060,00 грн., крім того ПДВ 20 % - 24012,00 грн., всього - 144072,00 грн.

Згідно з п.2.2. Договору за даним договором оплата відбувається на протязі 45 днів після постачання товару згідно специфікації № 1 (Додаток до договору № 1).

Відповідно до п.3.1. Договору постачання здійснюється на протязі 70 днів після укладання договору автотранспортом Постачальника на умовах DDР, м. Южноукраїнськ Миколаївської області, Южноукраїнське відділення ВП "Складське господарств, відповідно до Правил Інкотермс-2000. Термін постачання може бути змінений за погодженням сторін, шляхом укладання додаткової угоди.

Згідно з п.4.1. Договору у разі порушення зобов'язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, "Постачальник" зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів Постачальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого в строк товару.

Відповідно до п.11.3.1. Постачальник зобов'язаний забезпечити постачання товарів у строки, встановлені цим Договором.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП "НАЕК" "Енергоатом" (п.12.1. Договору).

Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.12.1 цього Договору, та закінчується 31.12.2016 (п.12.2. Договору).

Отже, товар мав бути поставлений за даним договором в термін не пізніше 04 листопада 2015 року.

Доводи відповідача стосовно того, що сторонами не було визначено термінів виконання зобов'язання щодо поставки товару за даним договором не відповідають дійсним обставинам справи та грунтуються на помилковому трактуванні діючого законодавства, оскільки в п.3.1. Договору постачання визначено термін поставки. Також, у п.12.1. Договору визначено, що договір є укладеним і набирає чинності з дати реєстрації в ДП "НАЕК" "Енергоатом". Відповідачем не доведено суду, що даний договір постачання не зареєстровано в ДП "НАЕК" "Енергоатом" або зареєстровано іншою датою ніж вказана у договорі - 26.08.2015.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач розпочав виконання даного договору 25.09.2015.

Так, відповідач вчасно поставив товар позивачу на суму 77418,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 562 від 25.09.2015 (а.с. 45).

За видатковою накладною № 739 від 19.11.2015 (а.с. 46) відповідач здійснив поставку товару на суму 19440,00 грн.

Таким чином, відповідачем не здійснено поставку товару на суму 47214 грн.

Позивач вважаючи, що його права порушені відповідачем, внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань та порушення термінів поставки товару, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення пені в сумі 7398,70 грн. за порушення терміну постачання товару та штрафу в сумі 9442,80 грн. за прострочення постачання понад 30 календарних днів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 зазначеної статті).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230, ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Проте, слід зазначити, що пенею може забезпечуватись не лише грошове зобов'язання. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, постанова від 24.03.2009 р. у справі № 8/411/08).

Згідно ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Таким чином, положення пункту 4.1. Договору щодо сплати пені та штрафу за порушення термінів постачання товару узгоджується з приписами ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 у справі № 910/23600/13/3-204гс14.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені у відповідності до п.4.1. договору на постачання товару №53-123-01-15-01795 від 26.08.2015 в розмірі 7398,70 грн. судом встановлено, що позивачем правомірно та обґрунтовано нараховано суму пені та її розмір відповідає фактичним обставинам справи, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем штрафу, судом встановлено, що сума штрафу дорівнює 3304,98 грн.

Так, 7% штрафу на суму боргу 47214,00 грн. складає 3304,98 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог щодо сплати штрафу в сумі 6137,82 грн. заявлена безпідставно, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 875,79 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 509, 525, 530, 549, 611, 612, 626, 627, 628, 629, Цивільного кодексу України, статтею 175, 180, 181, 217, 218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, статтями 1, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 10703,68 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКРПРОМОБЛАДНАННЯ" (61001, м.Харків, м-н Повстання, б.7/8, ідентифікаційний код 30655877) на користь Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська АЕС" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, 3, ідентифікаційний код 24584661) пеню в сумі 7398,70 грн. за порушення терміну постачання товару, штраф в сумі 3304,98 грн. за прострочення постачання понад 30 календарних днів та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 875,79 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Врешті частині позову в сумі 6137,82 грн. відмовити.

Повне рішення складено 10.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_2