РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016Справа №910/13408/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корвет Л"

до Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочкарьова Алла Володимирівна

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача: Левицька О.Л.(дов. від 07.07.2016)

Від відповідача: Щербина О.Ю.(дов. від 19.09.2016)

Від третьої особи: не прибув

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 06.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про визнання виконавчого напису № 2594 від 14.12.2010, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.07.2016 порушено провадження у справі №910/13408/16 та призначено до розгляду на 13.09.2016. Цією ж ухвалою до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бочкарьову Аллу Володимирівну.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.09.2016 розгляд справи відкладено на 27.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Адажіо інвест» про залучення до участі у справі № 910/13408/16 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 06.10.2016.

Через відділ канцелярії господарського суду 04.10.2016 від третьої особи надійшов лист на ухвалу від 27.09.2016, в якому приватний нотаріус Бочкарьова А. В. просила розглядати справу без її участі.

В судове засідання 06.10.2016 третя особа не з'явилася, про свою неявку суд повідомила.

Представники сторін в судове засідання з'явилися, надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги мотивовані тим, що виконавчий напис № 2594 від 14.12.2010 був вчинений незаконно, а саме: чинним законодавством не передбачений порядок звернення стягнення на закладене судно за допомогою виконавчого напису нотаріуса; заборгованість, що була встановлена у виконавчому написі № 2594 від 14.12.2010 не була безспірною; у виконавчому написі не вказано періоду нарахування кожного виду заборгованості.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав спливу строку позовної давності, який просить застосувати.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 06.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників процесу, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджується матеріалами справи, 26.04.2007 між позивачем, як іпотекодавцем та відповідачем, як іпотекодержателем було укладено договір морської іпотеки на забезпечення вимог іпотеко держателя, що випливають з договору про відкриття кредитної лінії № 704-02 від 26.04.2007, зі змінами і доповненнями до нього, укладеного між іпотеко держателем і ОСОБА_5.

У відповідності до договору морської іпотеки від 26.04.2007 іпотекожержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна на умовах договору (п.1.1. договору морської іпотеки від 26.04.2007).

У відповідності до п. 1.2. договору морської іпотеки від 26.04.2007 іпотекодавець передає іпотекодержателю на умовах передбачених договором в іпотеку нерухоме майно, а саме: пасажирський теплохід «ІНФОРМАЦІЯ_1» зареєстрований у Державному судовому реєстрі Держріч інспекції України під № С-256 від 30.03.1999, порт приписки Київ, збудований в 1955 році в м. Комарно, Чехословаччина, матеріал корпус - сталь, головний двигун - два дизеля НОМЕР_2., основні розміри судна - довжина 48, 73 м, ширина 8, 99 м, осадка 2, 00 м, валова місткість 477, 0 т (в подальшому предмет іпотеки), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Корвет Л" згідно свідоцтва про право власності на судно НОМЕР_1, видане органом державної реєстрації Держрічінспекції України 30.03.1999 під № С-256.

Іпотекодержатель за рахунок предмету іпотеки має право задовільнити свої вимоги, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. У випадку виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки - реалізувати своє право відповідно до чинного законодавства (п. 2.1.5. договору морської іпотеки від 26.04.2007).

Згідно п. 3.2. договору морської іпотеки від 26.04.2007 право іпотеки припиняється повністю з виконанням у повному обсязі забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Пунктом 4.3. договору морської іпотеки від 26.04.2007 сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. При цьому витрати іпотеко держателя, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, також забезпечуються цією іпотекою, тобто ці витрати бере на себе іпотекодавець або позичальник, та вони підлягають відшкодуванню іпотеко держателю в повному обсязі.

В подальшому до договору морської іпотеки від 26.04.2007 його сторонами неодноразово вносилися зміни. Зокрема, 21.12.2009 сторонами п. 1.2. договору морської іпотеки від 26.04.2007 був викладений в такій редакції:

«Для забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним між іпотеко держателем т позичальником, в тому числі по сплаті всіх сум по зазначеному договору, відшкодуванню збитків, завданих про строчкою виконання, сплаті пені, іпотекодавець передає іпотеко держателю на умовах передбачених договором в іпотек нерухоме майно, а саме:

Пасажирський теплохід «ІНФОРМАЦІЯ_1» зареєстрований у Державному судовому реєстрі Держріч інспекції України під № С-256 від 30.03.1999, порт приписки Київ, збудований в 1955 році в м. Комарно, Чехословаччина, матеріал корпус - сталь, головний двигун - Шкода 6 L275PN, два 772 кВт, основні розміри судна - довжина 46, 0/50,40 м, ширина 9,0/9,4 м, осадка 2, 03 м, валова місткість 656,0 т, чиста місткість 422, 2 т, розміри за обмірним свідоцтвом (Класифікаційне свідоцтво, Регістр судноплавства України від 25.09.2009 під № 101-1-1121-09 (в подальшому предмет іпотеки), що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Корвет Л" згідно свідоцтва про право власності на судно під № 003588 від 07.10.2009.

14.12.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Аллою Володимирівною було вчинено виконавчий напис на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» про звернення стягнення на пасажирський теплохід «ІНФОРМАЦІЯ_1» зареєстрований у Державному судовому реєстрі Держріч інспекції України під № С-256 від 30.03.1999, порт приписки Київ, збудований в 1955 році в м. Комарно, Чехословаччина, матеріал корпус - сталь, головний двигун - два дизеля НОМЕР_2., основні розміри судна - довжина 48, 73 м, ширина 8, 99 м, осадка 2, 00 м, валова місткість 477, 0 т, що належить позивачу на праві власності на користь відповідача та погашення наявної частини кредитної заборгованості ОСОБА_5 в розмірі 7 367 752, 54 грн, в тому числі: поточна заборгованість по сплаті кредиту - 6 053 417, 53 грн; прострочена заборгованість по сплаті кредиту - 375 000, 00 грн; поточна заборгованість по сплаті процентів - 106 805, 50 грн; прострочена заборгованість по сплаті процентів - 1 165 453, 64 грн; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 8 813, 36 грн; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 33 262, 51 грн. Строк за який провадиться стягнення - з 25.04.2007 по 28.09.2010.

У виконавчому написів вказано, що зазначений борг виник з неповернення кредиту позичальником за договором про відкриття кредитної лінії № 704-02 від 25.04.2007, в якості забезпечення якого 26.04.2007 було укладено договір морської іпотеки від 26.04.2007.

Зазначений виконавчий напис був пред'явлений до виконання, і 31.05.2012 між іпотекодавцем, іпотекодержателем та позичальником була укладена мирова угода про закінчення виконавчого провадження, яка не була затверджена судом.

Предметом спору у даній справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Корвет Л" (іпотекодавець за договором морської іпотеки від 26.04.2007) до Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК" (іпотекодержатель за договором морської іпотеки від 26.04.2007) про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса № 2594, вчинений 14.12.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В., про звернення стягнення на пасажирський теплоход «ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстрований у Державному судновому реєстрі Держрічінспекції України під № С-256 від 30.03.1999, порт прописки - м. Київ, який належить позивачу на праві приватної власності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Приписами статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом № 20/5 від 03.03.2004 (чинної на момент вчинення виконавчого напису) Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо (п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Як вбачається з документів, направлених на вимогу суду приватним нотаріусом Бочкарьовою А. В., для вчинення спірного напису Публічне акціонерне товариство "ЕНЕРГОБАНК" надало нотаріусу заяву вих. № 09/04 - 2684 від 01.12.2010, до якої були додані оригінал договору іпотеки від 26.04.2007 зі внесеними до нього змінами, копія договору про відкриття кредитної лінії № 704-2 від 26.04.2007 з додатковими угодами до нього, розрахунок заборгованості за кредитним договором від 28.09.2010, копія повідомлення - вимоги іпотекодавцю № 09/04-2032 від 04.10.2010, виписка з рахунку позичальника, що підтверджує надання кредиту, виписки з рахунків обліку простроченої заборгованості позичальника. Отже, до заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем було додано відповідні документи.

Вказаними вище приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Отже наявність безспірності вимог (заборгованості) підтверджується певним переліком документів, передбачених законодавством, за наявності яких заборгованість вважається безспірною.

А тому, факт визнання заборгованості або наявності заперечення боржника щодо розміру (у випадку відсутності доказів, які спростовують суму заборгованості, встановлену у виконавчому написі) або порядку стягнення жодним чином не впливає на об'єктивний критерій її визначення як безспірної за наявності переліку документів, які передбачені законодавством (Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172).

Позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не надано документальних підтверджень відсутності розміру заборгованості за кредитним договором на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (аналогічної позиції притримується Вищий Господарський Суд України в постанові від 23.12.2015 у справі №905/280/15), а також позивачем не спростовано належними та допустимими доказами, що сума заборгованості перед банком (відповідачем) є іншою (більшою чи меншою), ніж та, що зазначена в спірному виконавчому написі.

Суд також звертає увагу на те, що провадження у даній справі порушено 28.07.2016, в той час як оспорюваний виконавчий напис вчинено 14.12.2010, і на час його вчинення не існувало спору в суді щодо розміру заборгованості, а відповідач належними та допустимими доказами не довів відсутність (або інший розмір) заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої було звернуто стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом (аналогічної позиції притримується Вищий Господарський Суд України в постанові від 17.02.2016 у справі №917/1449/15).

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України в постанові від 20.05.2015 року у справі №6-158цс15).

Згідно з абз. 2 пункту 8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24 жовтня 2011 року № 10 зазначено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК України.

Суд зазначає, що в господарських судах при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право.

Господарські суди при розгляді позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, перевіряють лише належність банку, як кредитору, права звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі або встановлюють наявність (відсутність) об'єктивних обставин, при яких виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

При цьому, господарські суди не повинні перевіряти правильність виконавчого напису з позиції законності дій приватного нотаріуса при його вчиненні та здійснювати оцінку його діям при вчиненні виконавчого напису, оскільки за змістом статей 1, 2, 18 ГПК України, статей 1 і 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі, а у відповідності до статті 50 названого Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Відповідно до абз. 3 пункту 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24 жовтня 2011 року № 10 зазначено, що до господарського суду не можуть оскаржуватися дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства.

На підставі наведених норм чинного законодавства, роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України та висловлених ним правових позицій у постановах від 11.03.2014 у справі № 5011-5/14359-2012, від 19.02.2014 у справі № 915/1255/13, від 14.11.2012 у справі № 5021/378/12, від 31.07.2012 у справі 26/360, суд приходить до висновку, що в даному випадку, він позбавлений можливості надавати оцінку доводам позивача, які зводяться до намагання вказати на порушення приватним нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій (а саме ст. 370 - 372 Кодексу торговельного мореплавства України, ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 283, 284, 287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), а не довести відсутність заборгованості перед відповідачем за договору морської іпотеки від 26.04.2007, її розміру та строків, інших, ніж визначено відповідачем, а відповідно й відсутності загалом підстав для вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом.

Щодо доводів позивача, що нотаріусом було звернуто стягнення на інший предмет іпотеки, ніж визначено договором морської іпотеки від 26.04.2007 (з врахуванням внесених до нього змін), на інше судно з іншими технічними характеристиками, суд зазначає, що відповідні доводи спростовуються матеріалами справи. А саме, Довідною карткою судна, яка додана була позивачем до позовної заяви, із якої вбачається, що судна пасажирський теплохід «ІНФОРМАЦІЯ_1» та пасажирський теплохід «ІНФОРМАЦІЯ_1» є одним і тим самим судном.

Так, господарський суд міста Києва вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справі» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»). За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Таким чином, позивач не позбавлений права звернутись з відповідним позовом до приватного нотаріуса в порядку цивільного судочинства, якщо вважає, що ним було порушено правила вчинення відповідної нотаріальної дії.

У свою чергу, господарський суд бере до уваги те, що звернувшись з даним позовом до суду, позивач не надає жодних доказів на підтвердження невірного визначення відповідачем суми та строків прострочення заборгованості зі сплати кредитних платежів, у зв'язку з якою за спірним виконавчим написом було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, належний позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Корвет Л" відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.10.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк