РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2016Справа №910/16581/16
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "ОТІС"

до комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва"

про стягнення 25 463,27 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 280 від 15.12.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю № 431-3311 від 11.08.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства "ОТІС" до комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" про стягнення 25 463,27 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.10.2013 р. між приватним акціонерним товариством "ОТІС" та комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" укладено договір № D2 4Т 248 на капітальний ремонт ліфта.

На виконання умов якого позивач надав відповідачу послуги з капітального ремонту ліфтів, однак відповідач, в порушення умов договору вказані послуги не оплатив у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 25 463, 27 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.09.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.09.2016 р.

23.09.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

26.09.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив про відсутність грошових коштів у відповідача та просив розстрочити виконання рішення до 31.03.2017.

В судовому засіданні 26.09.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив розстрочити виконання рішення на шість місяців.

Представник позивача заперечував проти клопотання відповідача про розстрочку виконання рішень.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1. ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

30 жовтня 2013 року між приватним акціонерним товариством "ОТІС" та комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" укладено договір № D2 4Т 248 на капітальний ремонт ліфта.

Відповідно до п. 1.1. замовник доручає, а підрядник приймає на себе обов'язки по виконанню капітального ремонту ліфта розташованого за адресою: вул. Деміївська, 37 (2 під'їзд), реєстр № 12899 та придбання необхідних матеріалів для виконання робіт за рахунок замовника, а замовник зобов'язується сплатити підряднику вартість робіт та матеріалів, яка визначена в договірній ціні (п. 1.1. договору).

Строк дії договору сторонами погоджено п. 5.1., з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2013 р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість робіт, доручених підряднику за даним договором, визначається дефектним актом та розрахунком договірної ціни на виконання капітального ремонту ліфта (додатком № 1 до договору),який є невід'ємною частиною договору і складає 5463,27 грн. з ПДВ.

Відповідно до ч. 1 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно з п. 2.2 договору, виконання робіт оформлюється актом за формою КБ-2в та довідкою за формою КБ-3 не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Відповідно до п. 2.3 договору, оплата вартості капітального ремонту ліфта згідно п.п. 2.1. по договору, здійснюється замовником протягом 5 робочих днів з дня підписання акта виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3.

Згідно з п. 3.3. договору, підрядник зобов'язується виконати роботи згідно кошторисної документації в термін не пізніше 3-ох місяців з дня підписання договору.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Позивач свої зобов'язання по договору виконав належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних робіт/та витрат/ за жовтень 2013 року, підписані обома сторонами на суму 25 463,27 грн..

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Доводи відповідача викладені у відзиві № 431-17 від 23.09.2016 р. щодо здійснення фінансування робіт за вказаним договором за рахунок коштів, отриманих від комунального підприємства "Розрахунковий центр "Голосіїво", які не були отримані та, що відсутня його вина у неоплаті виконаних робіт з урахуванням того, що дебіторська заборгованість споживачів, мешканців перед останнім становить 18 060 203 грн. 35 коп. суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

За змістом ст. 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Крім того, згідно з ч.2 ст.528 Цивільного кодексу України, у випадку покладення виконання обов'язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов'язання залишається боржник, а не така особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 194 Господарського кодексу України передбачено, що неналежне виконання зобов'язання третьою особою не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Вдповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Аналогічної правової позиції Вищий господарський суд України висловлює у своєму інформаційному листі від 13.07.2012 року № 01-06/908/2012.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідальним за виконання зобов'язання з оплати виконаних й прийнятих будівельних робіт за договором на капітальний ремонт ліфта D24T №259 від 30.10.2013 року є саме відповідач, а тому факт неотримання коштів від комунального підприємства "Розрахунковий центр "Голосіїво" не є підставою для відмови від виконання зобов'язань за спірним договором.

Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення на до 31.03.2017 у зв'язку з скрутним фінансовим становищем, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, право, а не обов'язок господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; розстрочити виконання рішення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012р., підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У судовому засідання представник позивача заперечував проти розстрочення виконання рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості за договором D24Т № 259 на капітальний ремонт ліфтів від 30 жовтня 2013 р. у розмірі 25 463,27 грн., належним чином доведений, документально підтверджений, тому вимоги позивача визнаються судом обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32-34, ст. 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (03039, м. Київ, проспект Голосіївський, будинок 17-Б, ) на користь приватного акціонерного товариства "ОТІС" (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 37, ) заборгованість в розмірі 25 463 (двадцять п'ять тисяч чотириста шістдесят три) грн. 27 коп., 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 05.10.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий