ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Справа № 915/900/16

Господарський суд Миколаївської області у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі судового засідання Берко О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-93 від 18.04.2014 року,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 04/1191 від 01.02.2016 року, ОСОБА_3, довіреність № 04/1271від 01.09.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України,

01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 (ідентифікаційний код 20077720),

до Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут,

54000, м. Миколаїв, вул. Погранична (Чигрина), 159 (ідентифікаційний код 39589483),

про стягнення грошових коштів у сумі 1 497,70 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут про стягнення грошових коштів у сумі 1 497,70 грн., з яких:

- 1 353,01 грн. пеня,

- 53,98 грн. інфляційні втрати,

- 90,71 3 % річних.

Ухвалою суду від 19.08.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 06.09.2016 року.

06.09.2016 року у судовому засіданні оголошено перерву до 13.09.2016 року.

13.09.2016 року у судовому засіданні оголошено перерву до 05.10.2016 року.

05.10.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили.

У поданому суду відзиві (а.с. 41-44) зазначили наступне.

В порушення п. 3.4 Договору на купівлю-продаж природного газу № 15-777-РО від 23.06.2015 року (далі Договір) позивач не повернув відповідачу оригінали підписаних актів приймання-передачі природного газу, які підтверджують факт здійснення господарської операції, а також є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У звязку із невиконанням позивачем свого обовязку за Договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобовязання здійснення остаточного розрахунку, а також право на нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобовязання.

Враховуючи, що строк виконання зобовязання не настав, представники відповідача просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Із посиланням на п. 11 Договору відповідач вказує, що оскільки Договір припинив дію з 31.12.2015 року, право на нарахування пені відповідно до п. 7.2 Договору виникло у позивача з 20.01.2016 року.

Крім того, при нарахуванні пені та 3 % річних позивачем в період нарахування включений день фактичної оплати боргу, також невірно нараховані інфляційні втрати, у звязку з чим відповідачем здійснено контррозрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат (а.с. 59-60)

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

23.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут (далі відповідач, покупець) був укладений договір на купівлю-продаж природного газу № 15-777-РО (далі Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ (далі газ), а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (а.с. 12-16).

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Сторонами Договору підписано 3 додаткових угоди до Договору, якими неодноразово змінювались п. 5.2 Ціна газу та інші умови Договору (а.с. 17-20).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно до п. 11 Договору Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662, ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем на виконання умов договору у 2015 році був поставлений природний газ на загальну суму 92 391,61 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу (а.с. 21-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначено вище, пунктом 6.1 Договору сторони визначили, що оплата за газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідачем в повному обсязі проведено оплату за отриманий природний газ у сумі 92 391,61 грн., що підтверджується довідкою по операціям Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут за період з 01.06.2015 року по 30.06.2016 року (а.с. 29).

Проте, оплата поставленого товару здійснена відповідачем з порушенням строку, визначеного п. 6.1 Договору, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Так, позивачем нараховано пеню в сумі 1 353,01 грн., 3 % річних у сумі 90,71 грн., інфляційні втрати в сумі 53,98 грн.

Детальний розрахунок сум, заявлених до стягнення, наявний у матеріалах справи (а.с. 9-11)

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1 353,01 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 Договору).

Як зазначено вище, відповідно до п. 11 Договору Договір діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року. Таким чином, позивач має право нараховувати пеню у разі несплати відповідачем вартості поставленого газу до 20.01.2016 року.

Станом на 20.01.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за Договором склала 59 367,83 грн., вказана заборгованість була погашена відповідачем 29.01.2016 року.

Судом за допомогою програми Законодавство здійснено перерахунок пені за період з 20.01.2016 року по 28.01.2016 року (9 днів) на суму заборгованості 59 367,83 грн., та встановлено, що розмір пені за вказаний період складає 642,34 грн., тобто в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 90,71 грн. та інфляційних втрат у сумі 53,98 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування по кожному окремому зобовязанню, розрахунок є арифметично правильним, отже в цій частині позов підлягає задоволенню.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат, здійсненого позивачем, судом встановлено, що розрахунок здійснено по кожному окремому зобовязанню, при цьому позивачем не враховані положення абзаців 2, 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, відповідно до яких індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом за допомогою програми Законодавство здійснено перерахунок інфляційних втрат з урахуванням положень абзаців 2, 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, та встановлено, що розмір інфляційних втрат склав 0 грн., тобто в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 642,34 грн. та 3 % річних у сумі 90,71 грн., тобто позов підлягає частковому задоволенню.

Заперечення відповідача щодо ненастання строку виконання зобовязання у звязку з неповерненням позивачем оригіналів підписаних актів приймання-передачі природного газу відхиляються судом, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, пунктом 6.1 Договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 ЦК України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу протягом певного терміну після підписання позивачем акта приймання-передачі газу чи після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Дійсно, згідно з п. 3.4 Договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 цього договору, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто, настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів.

Отже, пункт 6.1 договору та його інші положення не ставлять обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто, прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання відповідного акта.

Слід також зауважити, що умови договору не містять жодних застережень з цього приводу, зокрема, щодо можливості відліку 20-денного строку оплати з дня підписання акта приймання-передачі газу. Тому час підписання сторонами відповідного акта ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов'язанням відповідача.

Акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, а тому, виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником. Крім того пункт 3.4 договору зобов'язує саме покупця надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Отже, несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу.

Вказаної правової позиції також дотримується Вищий господарський суд України у своїй постанові від 05.09.2016 року у справі № 904/11154/15.

При цьому суд зауважує, що основна заборгованість відповідачем була сплачена в повному обсязі, не дивлячись на відсутність підписаних зі сторони позивача актів прийому-передачі, що свідчить про визнання об'ємів та вартості спожитого газу.

Крім того, відсутність мотивованої письмової відмови від підписання актів прийому-передачі ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у встановлені п. 3.4 договором строки також свідчила про погодження постачальником спожитих відповідачем об'ємів газу за обумовленою сторонами у договорі ціною, а тому ТОВ Миколаївгаз Збут зобов'язано було оплатити фактично спожитий газ.

Всі ці обставини у сукупності свідчать про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз Збут (54000, м. Миколаїв, вул. Погранична (Чигрина), 159, ідентифікаційний код 39589483) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720):

- 642,34 грн. (шістсот сорок дві грн. 34 коп.) - пені,

- 90,71 грн. (девяносто грн. 71 коп.) - 3 % річних.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги до канцелярії господарського суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у випадку проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складений 10.10.2016 року.

Суддя В.О. Корицька