ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016р. Справа № 914/1964/16

За позовом: Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго, м.Червоноград

до відповідача: Львівської регіональної філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах, м. Львів

про стягнення заборгованості

Суддя Н.Мороз

При секретарі М. Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: Мисик ОСОБА_2

Суть спору:

Позовну заяву подано КП «Червоноградтеплокомуненерго», м.Червоноград до Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», м. Львів про стягнення заборгованості.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог від 10.08.2016р. № 865 (29.08.2016р. вх. №4187) позивач просить суд стягнути з відповідача 212,47 грн. - пені, 263, 83 грн. 3% річних, 1632,42 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 28.07.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.08.2016р.

В судовому засіданні 09.08.2016р. оголошувалась перерва, про що представники сторін ознайомлені під розписку.

Ухвалою суду від 06.09.2016р. продовжено строк вирішення спору до 13.10.2016р. Крім того, ухвалою суду від 09.09.2016р. виправлено описку допущену в ухвалі господарського суду Львівської області від 06.09.2016р., датою відкладення розгляду справи слід вважати 11.10.2016р. - 10:40 год.

В судове засідання 11.10.2016р. представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав, позов просить задоволити відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 10.08.2016р. № 865 (29.08.2016р. вх. №4187). Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни передбачені договором №562 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.01.2004р. Зазначив, що позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги з теплопостачання, що підтверджується актами приймання - передачі наданих послуг з теплопостачання долученими до матеріалів справи. У звязку зі сплатою основного боргу в розмірі 8567,50 грн. під час розгляду справи та перерахунком пені, згідно заяви про зменшення позовних вимог від 10.08.2016р. № 865 (29.08.2016р. вх. №4187) позивач просить суд стягнути з відповідача 212,47 грн. - пені, 263, 83 грн. 3% річних, 1632,42 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача в судове засідання зявився, на виконання вимог ухвали суду, 29.09.2016р. через службу діловодства господарського суду супровідним листом подав контррозрахунок нарахування індексу інфляції, з періодами нарахувань проведених позивачем погодився, проти нарахування 3% річних та пені згідно заяви про зменшення позовних вимог від 15.08.2016р. не заперечив.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення повноважних представників, створивши у відповідності до ч.3 ст. 4-3 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

02.01.2004р. між КП «Червоноградтеплокомуненерго» (позивач, за договором енергопостачальна організація) та Львівською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (відповідач, за договором - споживач) було укладено договір №562 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до умов розділу 1 договору, енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно п.2.1. договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до даного договору (обсяги постачання теплової енергії) у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року; технологічні потреби; кондиціювання повітря.

Відповідно до п.5.3. договору, споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до даного договору, а саме, зняття показів приладів обліку 25 те число поточного місяця, подання звіту - не менше 28 числа (додаток №1 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №562 від 02.01.2004р. - обсяги постачання теплової енергії).

У відповідності до п.6.1. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим період є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в даному договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п.п.6.2,6.3. договору).

Пунктом 6.4. договору передбачено, якщо споживач розраховується за показниками обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлене та сплачене до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25 го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків за фактичними показниками приладів. Зокрема, згідно п.11.3 передбачено, що нарахування проводиться за показами лічильника встановленого на будинок 2,02%.

Згідно п.10.4. договору, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

На виконання взятих на себе зобовязань позивач (енергопостачальна організація) надав відповідачу послуги з теплопостачання за договором №562 від 02.01.2004р. на загальну суму 8567, 50 грн., підтверджується актом №512 приймання передачі наданих послуг з теплопостачання від 31.10.2014р. на суму 113,06 грн.; актом №560 від 27.11.2014р. на суму 523,85 грн.; актом №691 від 29.12.2014р. на суму 934,00 грн.; актом №38 від 30.01.2015р. на суму 1008, 41 грн.; актом №118 від 26.02.2015р. на суму 959,93 грн.; актом №259 від 31.03.2015р. на суму 814, 62 грн.; актом №596 від 23.04.2015р. на суму 143,87 грн.; актом №652 від 25.12.2015р. на суму 827,60 грн.; актом №19 від 26.01.2016р. на суму 1298,86 грн.; актом №544 від 27.11.2015р. на суму 958,46 грн.; актом №449 від 27.10.2015р. на суму 405,86 грн.; актом №123 від 25.02.2016р. на суму 578,98 грн. (в матеріалах справи). Факт надання послуг відповідачем не заперечувався.

Внаслідок неналежного виконання зобовязань щодо сплати за надані послуги з теплопостачання за договором №562 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.01.2004р., позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, яка виникла у відповідача за надані послуги в розмірі 12514,77 грн., з яких: 8567,50 грн. основний борг, 2051,03 грн. пені, 263,83 грн. 3% річних, 1632,41 грн. - інфляційних втрат.

В процесі розгляду справи, відповідачем сплачено основний борг за надані послуги з теплопостачання в розмірі 8567,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 04.08.2016р. долученими відповідачем до матеріалів справи та банківською випискою з рахунку КП «Червоногрдтеплокомуненерго» від 04.08.2016р.

У звязку зі сплатою основного бору, 09.08.2016р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог від 08.08.2016р. №854, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідач 2051,03 грн. пені, 263, 83 грн. 3% річних та 1632, 41 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи заперечення відповідача викладені у відзиві на позов щодо спливу строку позовної давності, позивачем, в порядку ст.22 ГПК України, подано заяву від 10.08.2016р. №865 про зменшення розміру позовних вимог в частині нарахування пені та здійснено перерахунок пені в межах строку позовної давності у відповідності до вимог законодавства.

Відтак, станом на день розгляду справи, згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 10.08.2016р., позивач просить суд стягнути з відповідача 212,47 грн. - пені, 263, 83 грн. 3% річних, 1632,42 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Таким чином, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Згідно п.7.2.3. договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі 5 % належної до сплати за кожен день прострочення.

На підставі п.7.2.3 договору, позивачем нараховано відповідачу 212,47 грн. пені, відповідно до розрахунку долученого до заяви про зменшення позовних вимог від 10.08.2016р. №865.

Згідно п.2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013р. №14, за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5. вищевказаної Постанови).

Суд зазначає, що перевіривши періоди нарахування та здійснивши самостійно перерахунок пені у відповідності до чинного законодавства, суд встановив, що розмір пені за несвоєчасне виконання розрахунків становить 802,18 грн., тобто сума пені є більшою. Однак, у відповідності до норм господарсько-процесуального законодавства суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог та не вправі виходити за їх межі без заявленого клопотання відповідно до ч.1 п.2. ст.83 ГПК України. Відтак, задоволенню підлягає 212,47 грн. пені нарахованої позивачем відповідно до розрахунку долученого до заяви про зменшення позовних вимог від 10.08.2016р. №865.

Крім того, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, у звязку з простроченням виконання зобовязання нараховано відповідачу інфляційні втрати в розмірі 1632,41 грн. та 3 % річних в сумі 263,83 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти суми нарахованих інфляційних втрат заперечив та подав контррозрахунок індексу інфляції, згідно якого сума інфляційних втрат за аналогічний період заборгованості вказаний позивачем становить 267,60 грн.

Згідно п. 3.1 та 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, та сплата трьох процентів річних від простроченої суми не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Згідно абз.3 ч.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця».

Таким чином суд, перевіривши періоди нарахування прострочки виконання грошового зобовязання та здійснивши перерахунок інфляційних втрат у відповідності до чинного законодавства встановив, що сума інфляційних втрат складає 2068,61 грн., 3 % річних складають 264, 92 грн., тобто суми інфляційних втрат як і 3 % річних є більшими ніж вказав та просить стягнути позивач. Однак, у відповідності до норм господарсько-процесуального законодавства суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог та не вправі виходити за їх межі без заявленого клопотання відповідно до ч.1 п.2. ст. 83 ГПК України. Відтак, задоволенню підлягає нараховані позивачем сума інфляційних втрат в розмірі 1632,41 грн. та 3 % річних в сумі 263,83 грн.

Внаслідок порушення договірних зобовязань та вимог законодавства у відповідача перед позивачем виникла заборгованість яка становить 212,47 грн. пені, 1632,41 грн. - інфляційних втрат, 263,83 грн. 3% річних та підлягає стягненню.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Згідно статей 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання, відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 10.08.2016р.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 599, 610, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 4-3, 32, 33, 38, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», м. Львів, пр. Чорновола, 4 () на користь Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго», Львівська область, м. Червоноград, вул. Промислова, 1 () 212,47 грн. - пені, 263, 83 грн. 3 % річних, 1632,41 грн. інфляційних втрат та 1378,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 17.10.2016р.

Суддя Мороз Н.В.