ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 жовтня 2016 року Справа № 915/766/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Короткевича О.Є.,
Панової І.Ю.,
розглянувши матеріали касаційної скаргифізичної особи ОСОБА_4, смт. Казанка Казанківського району Миколаївської області
та постанову на ухвалу від 01.06.2016 Одеського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 господарського суду Миколаївської області
у справі№ 915/766/15 господарського суду Миколаївської області
за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Бізон-Імпорт", м. Пологи Запорізької області
дофермерського господарства "Курінна І.В.", с. Миколо-Гулак Казанківського району Миколаївської області
провизнання банкрутом
ліквідаторарбітражний керуючий Запорожець Д.Ю.

В С Т А Н О В И В :

Подана фізичною особою ОСОБА_4 касаційна скарга (без номеру, без дати), не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, фізична особа ОСОБА_4 оскаржує в касаційному порядку постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.06.2016, що була винесена за результатами здійснення перегляду в апеляційному порядку ухвали господарського суду Миколаївської області від 30.03.2016, якою задоволено клопотання ліквідатора - арбітражного керуючого Запорожця Д.Ю. та зобов'язано приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко Олену Олексіївну (АДРЕСА_1) протягом десяти робочих днів надати до господарського суду Миколаївської області довідку про вчинені нотаріальні дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 28.11.2014 р. за № 1471 та засвідчені належним чином копії документів нотаріальної справи з продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу № 1471 тощо.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 8 Закону про банкрутство в редакції від 22.12.2011 № 4212- VІ, що набрала законної сили з 19.01.2013, якою визначено особливості оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 41 ГПК України, якою встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 11113 ГПК України ухвали місцевого та апеляційного господарського суду можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною першою статті 106 цього Кодексу.

В свою чергу нормами п.10 ч.1 ст.106 вказаного кодексу передбачено, що окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвала місцевого господарського суду від 30.03.2016, за результатами перегляду якої була прийнята оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції від 01.06.2016, винесена відповідно до норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 № 4212-VІ, що набрала законної сили з 19.01.2013.

Згідно норм ч. 3 ст. 8 цього закону у касаційному порядку можуть бути оскаржені постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду таких судових рішень: ухвали про порушення справи про банкрутство, ухвали про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про затвердження плану санації, ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, наведений перелік судових рішень, що підлягають оскарженню в касаційному порядку, є вичерпним.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що з моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому ч. 3 ст. 8 Закону про банкрутство слід розуміти таким чином, що нею встановлено деякі особливості та обмеження у реалізації права на касаційне оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, які полягають, зокрема, у завершенні розгляду питань, що розглядаються у межах справи про банкрутство, у тому числі за результатами розгляду клопотання про витребування доказів у справі, із завершенням відповідного апеляційного провадження.

Аналогічний висновок наведений в постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 916/2019/13, від 18.11.2015 у справі № 910/15007/14, від 23.12.2015 у справі № 903/33/15, від 27.01.2016 у справі № Б11/009-12, від 27.01.2016 у справі № 922/4908/13 та ін.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції, що прийнята за результатами перегляду ухвали місцевого суду, якою за результатами розгляду клопотання ліквідатора боржника ухвалено рішення витребувати докази у справі, не підлягає оскарженню до суду касаційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.62 ГПК України суд відмовляє у прийнятті позовної заяви (у даному випадку - касаційної скарги), якщо вона не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи викладене, у прийнятті касаційної скарги фізичної особи ОСОБА_4 на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 30.03.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 слід відмовити.

Керуючись нормами ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", п. 1 ч. 1 ст. 62, ст.ст. 86, 106, 107 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити фізичній особі ОСОБА_4 в прийнятті касаційної скарги на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 30.03.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 у справі № 915/766/15.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

І.Ю. Панова