ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.10.16р. Справа № 904/6479/16

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ", м. Дніпро

до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро

про визнання частково недійсним та скасування рішення

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 91 від 01.09.2016;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 9 від 17.02.2016;

ОСОБА_3, дов. № 122 від 23.11.2015;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» (далі Позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі Відповідач), в якому просить суд визнати частково недійсним та скасувати рішення Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 07.06.2016 № 16/01-14/06-16 по справі № 22/06-03-1/16 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» в частині застосування та виконання пунктів 1, 2, 3, 4 резолютивної частини рішення.

Заявлені позовні вимоги, мотивовані тим, що під час прийняття оскаржуваного рішення, Відповідачем не надано неналежної оцінки суттєвим обставинам справи, внаслідок чого дано невірну правову оцінку діям Позивача, в яких відсутні ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, в межах компетенції територіального відділення, а висновки викладені в ньому відповідають обставинам справи є об'єктивними та неупередженими.

В засіданні суду 22.09.2016 року оголошувалася перерва до 03.10.2016 року, згідно ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 03.10.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення, згідно ст. 85 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2016 року Адміністративна колегія Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняла рішення № 16/01-14/06-16 по справі № 22/06-03-1/16, яким:

1. Визнано ПАТ газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» суб'єктом господарювання, який протягом 2015 року та поточного 2016 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області, крім міст Дніпропетровськ, Інгулець, Кривий Ріг, крім Інгулецького району; сіл. Дніпропетровського району: Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, маївка, Зоря, Балівка, Партизанське, радгоспу «Дзержинець», на якій розташовані газорозподільчі мережі, що перебувають у власності (користуванні) Товариства.

2. Визнано дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» щодо неправомірного нарахування збитків, завданих абонентом ОСОБА_4, що мешкає за адресою: вул. Поповича, 5а, смт. Карнаухівка, м. Дніпродзержинськ, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції передбаченим пунктом другим статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що могли призвести до ущемлення інтересів споживача, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в п. 2 резолютивної частини, накладено на ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» штраф у розмірі 56 316 грн.

4. Зобовязано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в п. 2 резолютивної частини цього рішення, шляхом скасування акту розрахунку збитків від 21.01.2016 року, розрахованих за актом про порушення від 24.12.2015 року складеним за адресою: вул. Поповича, 5а, смт. Карнаухівка, м. Дніпродзержинськ.

5. Визнано бездіяльність ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» , щодо відновлення газопостачання після ліквідації наслідків аварійної ситуації, у строк встановлений Кодексом газорозподільчих систем, абоненту ОСОБА_4. що мешкає за адресою: вул. Поповича, 5а, смт. Карнаухівка, м. Дніпродзержинськ, після ліквідації наслідків аварійної ситуації, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції передбаченим пунктом другим статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України «про захист економічної конкуренції» у вигляді бездіяльності суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвела до ущемлення інтересів споживача, що були б неможливі за умов існування значної конкуренції на ринку.

6. За порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в пункті 5 резолютивної частини цього рішення, накладено на ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» штраф у розмірі 584 грн.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням Адміністративної колегії, Позивач просить суд визнати його недійсним та скасувати в частині застосування та виконання пунктів 1, 2, 3, 4 резолютивної частини рішення, проти чого заперечує Відповідач, що і є причиною спору.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, та складається з Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Згідно положень статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це призвело до прийняття неправильного рішення.

В якості підстав для визнання недійсним та скасування оскаржуваного рішення в частині п. 1 резолютивної частини, Позивач посилається на те, що визначення ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» суб'єктом господарювання, який займає монопольне становище є недоречним, й таким, що було здійснено Відповідачем не на підставі Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку від 05.03.2002 № 49-р, а на підставі того, що у Позивача є відповідна ліцензія на здійснення розподілу природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Згідно п. 1.2. Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку від 05.03.2002 № 49-р (далі Методика) дана Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

За змістом п. 2.1. Методики, визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе певні дії, перелік яких визначений п.п. 2.1.2 2.1.11 п. 2.1. Методики.

В силу приписів п. 2.2. Методики, етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що Позивача здійснює свою діяльність на підставі ліцензій, виданих Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, зокрема, на розподіл природного, нафтового газу у газу (метану) вугільних родовищ в межах території Дніпропетровської області, крім міст Дніпропетровськ, Інгулець, Кривий ріг, крім Інгулецького району; сіл. Дніпропетровського району: Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, маївка, Зоря, Балівка, Партизанське, радгоспу «Дзержинець», на якій розташовані газорозподільчі мережі, що перебувають у власності (користуванні) Товариства. Особливими умовами Ліцензії передбачено, що ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» є єдиним суб'єктом господарювання, який здійснює розподіл природного газу в вищезазначених територіальних мажах.

Виходячи з наведених вище обставин, за результатами дослідження регіонального ринку надання населенню послуг з газопостачання, в оскаржуваному рішенні Відповідач дійшов обґрунтованого висновку, що у 2015 році та поточному 2016 році на ринку розподілу природного газу в територіальних межах території Дніпропетровської області, крім м. Дніпропетровська, та м. Кривого Рогу, та окремих населених пунктів Дніпропетровського та Криворізького районів, на яких розташовані газорозподільчі мережі, що перебувають в власності (користуванні) Товариства, становище ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» мало ознаки монопольного (домінуючого), оскільки на цьому ринку у нього не було жодних конкурентів.

З огляду на викладене, рішення Відповідача в частині визнання ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» суб'єктом господарювання, який протягом 2015 року та поточного 2016 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу на певній території, слід визнати цілком обґрунтованим та законним, що відповідно виключає підстави для задоволення вимог Позивача в зазначеній частині позову.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині оскарження рішення Відповідача щодо застосування та виконання пунктів 2, 3, 4 резолютивної частини рішення, Позивач стверджує про безпідставність висновків Відповідача відносно того, що згідно п. 10 ч. 3 розділу 11 Кодексу газорозподільчих систем, ПАТ «Дніпропетровськгаз» не мало правових підстав для здійснення розрахунку збитків споживачеві. При цьому, за доводами Позивач, в його діях відсутня вина у недотриманні строків періодичної повірки лічильника газу, оскільки такі строки не були порушені.

Як убачається з матеріалів справи, 10.11.2010 року за адресою: вул. Поповича 5а, Позивачем було здійснено встановлення газового лічильника, про що складено відповідний акт заміни газового лічильника (а.с. 33).

Згідно даних зазначеного акту, споживачу замовнику ОСОБА_4 встановлено лічильник газу: типу РЛ, типорозмір G-6, заводський номер 33867, дата вхідного контролю 27.09.2010, дата виготовлення - 2010 рік, дата пломбування 10.11.2010 номер пломби 26047821ДН, первинні показники 100 м.куб.

06.08.2015 року працівниками Позивача складено акт про відмову абонента від знаття побутового лічильника газу для проведення державної метрологічної повірки. Актом зафіксовано, що споживач ОСОБА_4 відмовився здійснити зняття побутового лічильника газу № 33867, для проведення повірки.

В графі, яка повинна містити інформацію про показники лічильника на момент складання акта, зазначено про відсутність доступу. Графа акту для підпису абонента (споживача), містить запис про відсутність останнього та відсутність доступу. Акт підписано трьома особами, працівниками Позивача.

18.12.2015 року Споживач ОСОБА_4 звернувся до Позивача з письмовою заявою про перепломбування лічильника газу в зв'язку з обривом проволоки при проведенні прибирання.

23.12.2015 року представниками Позивача було проведено демонтаж газового лічильника для проведення експертизи, про що складено відповідний акт (а.с. 36). Крім того, під час демонтажу було складено акт про виявлені порушення, відповідно до якого встановлено деформацію пломб заводу виробника.

За наслідками проведеної експертизи, газовий лічильник № 33867 визнано непридатним до подальшого використання через виявлені наступні механічні пошкодження: порушення зборки лічильника, стяжки гвинтів корпусу лічильника мають сліди відкручування, та виявлені порушення цілісності пломби: мастичні пломби порушені (а.с. 37, 38).

24.12.2015 року Позивачем складено акт про порушення (а.с. 39, 40).

У зв'язку з виявленими порушеннями, 14.01.2016 року Позивачем проведено розрахунок об'єму та обсягу природного газу і визначено розмір збитків, завданих порушеннями споживача у розмірі 14 079,22 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення про визнання неправомірними дій Позивача з нарахування збитків по акту розрахунку збитків від 21.01.2016 року, розрахованих за актом про порушення від 24.12.2015 року, Відповідач дійшов висновку, що виходячи з приписів п. 10, 12 ч. 3 розділу 11 Кодексу газорозподільчих систем, ПАТ «Дніпропетровськгаз» не мало правових підстав для здійснення розрахунку збитків, завданих Споживачем Товариству.

Відповідно до п. 10 ч. 3 розділу 11 Кодексу газорозподільчих систем, у разі виявлення у побутового споживача пошкодження лічильника газу та/або пломб на ньому розрахунки, передбачені цією главою, за актом про порушення не здійснюються у випадку недотримання з вини Оператора ГРМ строків періодичної повірки лічильника газу.

Як убачається зі змісту витягу з паспорта лічильника газу РЛ G-6, лічильник, який перебуває в експлуатації, підлягає державній повірці не рідше, як 1 раз на 5 років та обов'язково після ремонту.

Як вище встановлено судом, лічильник газу № 33867 було встановлено Позивачем 10.11.2010 року, а отже, з моменту встановлення даного лічильника, та відповідно початку його експлуатації, наступна державна повірка даного засобу вимірювальної техніки мала бути проведена не пізніше 10.11.2015 року.

Доказів проведення повірки лічильника газу № 33867, в період між датою початку його експлуатації (10.11.2010), і до закінчення міжповірочного інтервалу (10.11.2015), Позивачем не надано, як під час розгляду справи Адміністративною колегією Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, так і під час вирішення даного спору в суді.

Також, Позивачем не надано належних доказів в підтвердження того, що повірка лічильника не була проведена з вини Споживача, при цьому наданий у справу акт про відмову абонента від знаття побутового лічильника газу для проведення державної метрологічної повірки від 06.08.2015, таким доказом не являється, оскільки його складено з порушенням вимог законодавства, що діяло на час його складання, про що вмотивовано зазначено в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладені вище обставини, враховуючи приписи п. 10 ч. 3 розділу 11 Кодексу газорозподільчих систем, Відповідач дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності у Позивача підстав для здійснення розрахунку збитків.

Разом із тим, висновки щодо неправомірність дії Позивача з посиланням в оскаржуваному рішенні на положення п. 12 ч. 3 розділу 11 Кодексу газорозподільчих систем, суд вважає невірними, адже, виходячи з приписів зазначеної норми Кодексу, своєчасне (до виявлення порушення представником Оператора ГРМ) письмове повідомлення споживачем Оператора ГРМ про пошкодження лічильника газу або пошкодження пломби (крім її відсутності), виключає застосування процедури, передбаченої цією главою, лише за умов відсутності несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу, при цьому, як вище встановлено судом, під час проведення експертизи встановлено, що факт відповідного втручання в роботу лічильника газу, мав місце.

Зважаючи на те, що невірне застосування Відповідачем норми п. 12 ч. 3 розділу 11 Кодексу газорозподільчих систем не вплинуло на правильність прийнятого рішення, такі порушення не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки в цілому, висновки викладені в оскаржуваному рішенні відповідають вимогам закону, матеріалам та фактичним обставинам справи.

За умов встановленні судом відповідності вимогам закону оскаржуваного рішення в частині визнання неправомірними дій Позивача з нарахування збитків розрахованих по акту від 21.01.2016 року (п. 2 резолютивної частини рішення), вимоги про скасування рішення в частині накладення штрафу та зобов'язання усунути порушення шляхом скасування наведеного акту розрахунку збитків, які по суті є похідними вимогами, задоволенню не підлягають.

Суд не приймає до уваги доводи Позивача стосовно того, що зі змісту наданого у справу витягу з технічного паспорту на лічильник, неможливо встановити приналежність його саме до лічильника № 33867, а також щодо відсутності в зазначеному паспорті будь-яких відміток про проведення первинної повірки, що виключає можливість встановити початок відліку міжповірочного інтервалу, адже приймаючи оскаржуване рішення, Позивач визначав початок міжповірочного інтервалу не від дати первинної повірки, а від дати початку експлуатації лічильника, за даними, які надані самим Позивачем (а.с. 33), що відповідає вимогам чинного законодавства стосовно здійснення повірки лише тих лічильників, які знаходяться в експлуатації.

Щодо приналежності наданого у справу витягу з технічного паспорту, до лічильника газу № 33867, слід зауважити, що для лічильників газу заводу виробника «Арсенал», типу РЛ, типорозміру G-6, встановлено однаковий міжповірочний інтервал, який зазначено в п. 11 технічного паспорту, зміст якого розміщено в загальному доступі мережі «Інтернет», за адресою http://arsenal.co.ua/wp-content/uploads/2010/03/GMS_ARSENAL_A5_rus.pdf.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені позивачем вимоги підлягають відхиленню в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.10.2016

Суддя ОСОБА_5