ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 р. Справа № 923/860/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Херсонгаз", м. Херсон

до Херсонського державного університету, м. Херсон

про стягнення 172528,86 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність №160104/1014/48 від 04.01.2016р.;

від відповідача - представник ОСОБА_2, довіреність №01-28/1701 від 13.09.2016р., представник ОСОБА_3, довіреність № 01-28/1837 від 04.10.2016р.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Херсонгаз" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з Херсонського державного університету заборгованість у розмірі 77670,33 грн., з якої: 50085,99 грн. - сума інфляційних втрат, 1466,96 грн. - сума 3% річних та 26117,38 грн. - сума пені. Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору на постачання природного газу за регульованим тарифом № 1-207Б від 03.03.2015р., положення ст.ст. 610, 625, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України.

06 вересня 2016 року до суду від відповідача у справі з супровідним листом надійшли копії реєстраційних документів та відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, лише в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних. В частині стягнення пені позивач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні вказаної вимоги. Дані матеріали суд прийняв до розгляду та залучив до справи (а.с. 22-30).

28 вересня 2016 року позивач, в порядку ст. 22 ГПК України подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 35-39), в якій збільшує загальний розмір позовних вимог з 77670,33 грн. до 172528,86 грн.

Так, на підставі нового розрахунку позивач збільшив заявлену до стягнення суму інфляційних втрат з 50085,99 грн. до 126827,04 грн., суму 3% річних з 1466,96 грн. до 2370,40 грн. та суму пені з 26117,38 грн. до 43331,42 грн. Заяву про збільшення розміру позовних вимог мотивовано тим, що первісний розрахунок зроблено невірно, у зв'язку з чим виникла необхідність здійснити новий розрахунок.

Відповідно до положень ч.1, ч.4 ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки заява позивача про збільшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству, не зачіпає інтересів інших осіб і не порушує охоронювані законом їх права, суд приймає до розгляду та задовольняє заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог до 172528,86 грн.

Таким чином, суд визначає ціну позову у розмірі 172528,86 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.10.2016р. надав суду письмові пояснення на позовну заяву. Дані пояснення з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи (а.с. 40-46).

У судовому засіданні 04.10.2016р. суд оголосив перерву у засіданні до 14 год. 30 хв. 10.10.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 10.10.2016р. позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 10.10.2016р. позовні вимоги визнали частково, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у поясненнях від 04.10.2016р. (а.с. 40-42).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

-

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 03 березня 2015 року між публічним акціонерним товариством "Херсонгаз" (надалі - позивач або постачальник) і Херсонським державним університетом (надалі - відповідач або споживач) був укладений договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 1-207Б (надалі - договір).

Відповідно до умов п.1.1. договору постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до умов п.4.6. договору оплата вартості послуг з постачання природного газу здійснюється авансовими або плановими платежами протягом періоду оплати відповідно додатку № 2 до договору. Остаточний розрахунок проводиться не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що на виконання умов договору позивач, у період з січня 2015 року по червень 2015 року, поставив відповідачу природний газ в обсязі 141,589 тис. куб.м., на загальну суму 1179123,33 грн., що підтверджується двосторонніми актами передачі-приймання природного газу (а.с. 10-12).

Позивач вважає, що оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тобто зобов'язання з оплати поставленого природного газу, відповідач на підставі ст. 625 ЦК України та п.6.2.2. договору зобов'язаний сплатити позивачу суму інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Отже, у зв'язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 1-207Б від 03.03.2015р., позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 126827,04 грн., суму 3% річних у розмірі 2370,40 грн. та суму пені у розмірі 43321,42 грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Належне виконання зобов'язання означає виконання його належними субєктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Якщо при виконанні зобовязання порушується хоча б одна із зазначених вимог, таке виконання вважається неналежним.

Відповідно до статті 629 ЦК України укладений між сторонами договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 1-207Б від 03.03.2015р. з моменту його укладення є обов'язковим для виконання обома сторонами і сторони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань за договором.

Згідно з вимогами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобовязання по розрахунках за поставлений газ підтверджується матеріалами справи та і не заперечується самим відповідачем.

Розглядаючи вимогу в частині стягнення суми пені у розмірі 43331,42 грн. (період нарахування з 11.02.2015р. по 15.07.2015р.), яка нарахована позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд виходить із наступного.

Згідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.2.2. договору сторони встановили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Стаття 549 Цивільного кодексу України передбачила, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Початок перебігу позовної давності окреслений у статті 261 Цивільного кодексу України, а саме, - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Матеріали справи свідчать, що позивач здійснив нарахування пені за період з 11.02.2015р. по 15.07.2015р.

Приписами статті 254 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Наслідки спливу позовної давності встановлені у статті 267 Цивільного кодексу України, а саме, - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З викладеного необхідно зробити висновок про пропущення (спливу) строку позовної давності, в межах якого позивач має право на захист порушених прав, оскільки , вказаний строк сплив 15.07.2016р., а позивач звернувся до суду з позовною заявою лише 08.08.2016р.

Таким чином, вказані обставини щодо спливу строку позовної давності є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову в частині стягнення пені, оскільки, відповідач, як сторона по справі, до винесення рішення по цій справі, у відзиві на позовну заяву та поясненнях на позовну заяву, наполягає на застосуванні господарським судом Херсонської області наслідків спливу строку позовної давності.

Слід також зазначити, що статтею 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Однак, між позивачем та відповідачем не укладалось жодного договору про збільшення позовної давності.

Крім того, відсутні обставини, за умови настання яких перебіг позовної давності зупиняється або переривається (статті 263, 264 Цивільного кодексу України). Також, від позивача по справі не надійшло до суду заяви або клопотання про поновлення строку щодо звернення з позовом із посиланням на наявність поважних причин, у зв'язку із настанням яких позивач пропустив строк позовної давності.

Водночас, вимога позивача щодо стягнення пені, не є вимогою, на яку позовна давність не поширюється (стаття 268 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення пені має бути відмовлено, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Щодо позовних вимог в частині стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, то ст. 625 ЦК України допускає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр", та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua). Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора. Індекс інфляції, застосований у розрахунку, відповідає таким даним.

В разі, якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3 % річних у розмірі 2370,40 грн. (а.с. 36), вважає, що вимога в частині стягнення суми 3% річних підлягає задоволенню повністю, оскільки розрахунок позивача є правильним, а тому визнається судом обґрунтованим.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 126827,04 грн., суд виходить із наступного.

Так, при нарахуванні втрат від інфляції кредитор має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце дефляція) а отже сума боргу в цей період зменшується.

В рекомендаціях Верховного Суду України № 62-97р. від 03.04.1997р. відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ зазначено, що сума, внесена в період з 01 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

ОСОБА_4 господарського суду від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" роз'яснено, що при застосуванні індексу інфляції необхідно мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15-й день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15-й день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31-й день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням даного місяця.

Суд також врахував, що згідно роз'яснень викладених п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З викладеного слідує, що позивачу слід було розраховувати інфляційні втрати з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений.

Дослідивши розрахунок суми інфляційних втрат, суд виявив наявність помилок у наданому позивачем розрахунку, лише в частині нарахування інфляційних втрат за період березень 2015 року по акту приймання-передачі природного газу за січень 2015 року.

Так, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним нараховані інфляційні втрати на заборгованість у розмірі 311093,08 грн., яка існувала у період з 04.03.2015р. по 24.03.2015р., за поставлений в січні 2015 року газ.

Проте, позивачем не враховано, що 25.03.2015р. відповідачем було сплачено 307296,48 грн. в рахунок погашення боргу за газ, поставлений в січні 2015 року. У зв'язку з чим у період з 25.03.2015р. по 31.03.2015р. за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 3796,60 грн., за поставлений в січні 2015 року газ.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачу слід було розраховувати інфляційні втрати з суми боргу (3796,60 грн.), що існувала на останній день березня 2015 року, в якому платіж мав бути здійснений.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за період з 01.03.2015р. по 31.03.2015р. на суму 3796,60 грн., який має наступний вигляд:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.03.2015 - 31.03.20153796.601.108410.034206.63

За розрахунком суду, сума інфляційних втрат становить 410,03 грн.

З вказаного розрахунку слідує, що інфляційне збільшення на суму у розмірі 3796,60 грн. (прострочена заборгованість за березень 2015р.) становить 410,03 грн., тобто на 33188,02 грн. менше ніж нараховано позивачем (а.с. 36).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, лише у розмірі 93639,02 грн. Інфляційні втрати у розмірі 33188,02 грн. заявлені позивачем до стягнення безпідставно, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву та поясненнях в частині невизнання позовних вимог щодо стягнення 93639,02 грн. інфляційних втрат, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах та спростовуються вищевикладеним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору відносяться на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представникам сторін про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Херсонського державного університету (73000, м. Херсон, вул. 40 років Жовтня, 27, код ЄДРПОУ - 02125609) на користь публічного акціонерного товариства "Херсонгаз" (73036, м. Херсон, вул. Поповича, 3, код ЄДРПОУ - 03355353) суму 3% річних у розмірі 2370,40 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 93639,02 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1440,14 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.10.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко