РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016Справа №910/11554/16

За позовом Приватне акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Донецька залізниця»

про стягнення 7117,27 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - Неведрова Н.В. (представник за довіреністю);

від третьої особи - не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано вимоги указаного позову про стягнення недостачі вантажу при його перевезенні залізницею в сумі 7117,27 грн. Позов мотивований неналежним виконанням Відповідачем його обов'язків перевізника. За клопотанням Позивача від 28.09.2015 розгляд справи здійснюється за відсутності його повноважного представника.

Відповідач проти позову заперечував, вказуючи як на деякі неправильності, допущені Позивачем при оформлені документів при перевезенні та допущені ним помилки у розрахунку суми вартості втраченого вантажу, так і на те, що відповідати за даним позовом Відповідач не повинен, оскільки перевезення здійснювалося Третьою особою у справі, правонаступником якої у межах спірних правовідносин Відповідач ще не є.

Третя особа пояснень по суті спору не подала та представників у засідання не направила.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Відповідача, який брав участь у судових засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі Договору №ММД-13.50-14-1291/127 від 31.12.2014 між Позивачем, як покупцем, та ТОВ «Метінвест холдинг», як постачальником, згідно договору перевезення, оформленого залізничною накладною №5090698 від 26.12.2015, за груповою відправкою на адресу Позивача (одержувач) у вагоні № 59177915 надійшов вантаж - кокс домінний, вантажовідправник - ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», м. Авдіївка.

Судом враховано, що згідно Статуту ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» тип товариства було змінено на ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», яке в свою чергу є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обов'язків ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

28.12.2015 на станції Маріуполь-Сорт. Донецької залізниці був складений комерційний акт БН 724632/1625 про недостачу вантажу в вагоні №59177915 в кількості 2850 кг, про що в накладній №50906908 зроблено відповідну відмітку. У комерційному акті зазначено, що «Вантаження в вагоні нижче рівня бортів на 200 мм «шапкоподібне». Маркування вапном однією поздовжньою смугою вздовж вагона. У вагоні є поглиблення 1500мм * на ширину вагона * 500мм в глиб вагона * 800мм в глиб. Маркування порушено».

Відповідно до ст. 2 Правил складання актів (затверджених Наказом Мінтрансу України № 334 від 28.05.2002), указаний комерційний акт засвідчує обставину невідповідності маси наявного вантажу даним, зазначеним у залізничній накладній.

Враховуючи укладення договору перевезення, оформленого залізничною накладною №5090698 від 26.12.2015, то за приписами ст.ст. 909, 920 та 924 ЦК України перевізник має відповідати за нестачу прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях і несуть відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами перевезення іншому підприємству.

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України, за нестачу прийнятого до перевезення вантажу перевізник несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що нестача виникла з незалежних від нього причин.

Позивач вважає, що обставини недостачі, які зафіксовані комерційним актом БН 724632/1625 свідчать про незабезпечення перевізником - залізницею збереження вантажу при перевезенні.

Із залучених до справи документів вбачається, що перевезення здійснювалось Державним підприємством «Донецька залізниця», яке було залучено судом у справі в якості третьої особи.

Проте Позивач вважає, що відповідати за його позовом має Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», оскільки враховуючи положення Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанову Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (Укрзалізниця) і підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, утворюється ПАТ «Українська залізниця», та згідно додатку 1 цієї постанови у перелік підприємств, які реорганізувались, увійшло і Державне підприємство «Донецька залізниця».

Судом досліджено твердження Позивача та встановлено, що частиною 3 статті 2 Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» №4442-VI від 23.02.2012 передбачено, що товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100% акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Відповідно до ч. 6 ст. 2 указаного Закону Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» створено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100% акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Згідно додатку 1 вказаної Постанови визначено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», до якого ввійшло й Державне підприємство «Донецька залізниця».

Статтями 1, 2 Статуту Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 зазначено, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

За даними ЄДР станом на 07.12.2015 за № до ЄДР внесено інформацію щодо юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код 40075815), і відповідно до розділу «Дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа» Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця», код 01074957.

Разом із цим, враховуючи положення ст. 104 ЦК України, ст. 59 ГК України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» судом досліджено питання внесення змін щодо Державного підприємства «Донецька залізниця» у ЄДР.

Так, ч. 3 ст. 4 зазначеного Закону передбачає, що у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Судом з'ясовано, що до ЄДР запис про припинення Державного підприємства «Донецька залізниця», як на час звернення Позивача до суду з даним позовом, так і на час винесення рішення, не внесено.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Частина 3 указаної статті вказує, що передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 4 ст. 107 ЦК України порушення положень частин 2 та 3 цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Отже, для встановлення обсягу прав та обов'язків, що перейшли до ПАТ «Українська залізниця» від ДП «Донецька залізниця» у результаті злиття, та чи узагалі відбулась передача правонаступнику прав та обов'язків - судом було витребувано у Відповідача, ПАТ «Українська залізниця» письмові пояснення: чи було складено передавальний акт та чи затверджувався він в установленому законом порядку, а також первинні документи щодо передачі активів і пасивів ДП «Донецька залізниця» у процесі здійснення реорганізації шляхом злиття з ПАТ «Українська залізниця».

При цьому, судом враховано позицію Вищого господарського суду України, викладену в постановах від 14.06.2016 № 905/50/16, від 27.07.2016 № 908/4585/14 та від 16.08.2016 № 34/16, який у подібних правовідносинах також наголошував на необхідності з'ясування питання встановлення обсягу прав та обов'язків, що перейшли у результаті злиття та чи відбулась передача правонаступнику прав та обов'язків.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й чинній постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Сама по собі вказівка в Законі України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанові Кабінету Міністрів раїни від 25.06.2014 № 200 та Статуті, а також у виписці з ЄДР про те, що ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту (у тому числі і ДП «Донецька залізниця»), не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і в кінці - припинення юридичних осіб таких підприємств.

Так, за змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України 25.06.2014 № 200 проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця».

У пункті 5 вказаної постанови Кабінету Міністрів України зазначається, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 у свою чергу передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця».

Як убачається з копії передавального акту ДП «Донецька залізниця» від 05.08.2015, затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, цей акт складено у порядку ст. 107 ЦК України на підтвердження вартості і складу активів.

При цьому, акт містить застереження, що правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків ДП «Донецька залізниця», яке розташоване на території проведення АТО, не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки.

Судом враховано, що правовідносини сторін виникли з договору перевезення, оформленого залізничною накладною №5090698 від 26.12.2015, за груповою відправкою, здійсненою ДП «Донецька залізниця», а не ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується відповідними відмітками на накладній та комерційному акті, і нестачу було встановлено на території України, м. Маріуполя, станції Маріуполь-сортувальний, і при цьому перевезення здійснювалося з м. Авдіївка - з території проведення АТО, і ДП «Донецька залізниця» - перевізник, також розташований на території проведення АТО.

А ПАТ «Українська залізниця», як було вказано вище, на даний час ще не є правонаступником щодо всього майна, усіх прав та обов'язків ДП «Донецька залізниця», яке розташоване на території проведення АТО, зокрема і враховуючи, що виконання зобов'язань також пов'язане з їх виконанням на території АТО (перевезення з території АТО на територію вільну від антитерористичної операції).

Щодо наданих Позивачем пізніше під час судового розгляду, укладених між ним та Відповідачем, від якого підписувався директор створеної філії Укрзалізниці «Донецька залізниця», то ці договори судом до уваги не приймаються, оскільки предмету спору не стосуються, так як спірне перевезення було здійснено на підставі договору перевезення, укладеного з ДП «Донецька залізниця», оформленого залізничною накладною №5090698 від 26.12.2015.

З огляду на наведе судом встановлено, що ПАТ «Українська залізниця» на час звернення до суду з позовом та винесення рішення, не є особою, яка несе відповідальність за перевезення, здійснені іншою юридичною особою - ДП «Донецька залізниця», тому права Позивача у межах спірних правовідносин ПАТ «Українська залізниця» не порушувало, і отже підстави для задоволення позову до ПАТ «Українська залізниця» у суду відсутні.

Додатково суд зазначає, що позаяк за приписами ст. 24 ГПК України заміна неналежного відповідача на належного здійснюється лише за згодою позивача, а позивач наполягав, що на його думку належним відповідачем, до якого він заявляє вимоги, є ПАТ «Українська залізниця», то заміна останньої на ДП «Донецька залізниця», як належного відповідача, судом здійснена не була, натомість ДП «Донецька залізниця» було залучено до участі у справі як третя особа, прав та обов'язків якої стосується предмет спору, оскільки залучення третьої особи за приписами ст. 27 ГПК України може здійснюватися за ініціативою суду без згоди сторін.

Інші доводи та заперечення сторін, викладені ними у наданих суду поясненнях (щодо правильності оформлення перевізних документів, розміру збитку та ніші), судом розглянуті але відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмову в позові, впливу не мають, оскільки підставою відмови у позові є те, що особа, яка вказана як відповідач, права позивача на час звернення до суду з позовом та винесення рішення не порушила, оскільки відповідати у правовідносинах, у яких виник спір, перед позивачем на данний час не повинна.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.10.2016

Суддя Сташків Р.Б.