ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року Справа № 915/775/16

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Татаревич М.В.,

представника позивача: ОСОБА_2 - дов.№796/15-Н від 21.12.2015,

представника відповідача: ОСОБА_3 - дов.б/н від 12.09.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 Аваль

(юридична адреса: 01011, м.Київ, вул.Лєскова, 9,

поштова адреса: 65012, м.Одеса, вул.Велика Арнаутська, 72/74),

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Миколаївський домобудівельний комбінат (54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, 1),

про: стягнення заборгованості у сумі 1324217,71 грн. за Кредитним договором №010/01-04/09-626 від 25.09.2009, з яких: 959278,52 грн. заборгованість по процентам, 157414,70 грн. пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту та 207524,49 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №010/01-04/09-626 від 25.09.2009 в сумі 1324217,71 грн., з яких: 959278,52 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом (за період з 10.01.2014 по 21.06.2016), 157414,70 грн. пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту (за період з 10.01.2014 по 21.06.2016) та 207524,49 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів (за період з 10.01.2014 по 21.06.2016).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що за умовами Кредитного договору №010/01-04/09-626 від 25.09.2009 банк зобовязався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 3916500,78 грн. строком до 20.02.2017 під 22% річних для рефінансування заборгованості ПП Респект за Кредитним договором №012/01-04/07-128 від 20.02.2007, а позичальник повернути кредит частинами відповідно до графіку та сплатити проценти за його користування. В звязку з порушенням позичальником своїх зобовязань банк 10.01.2014, звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитом на загальну суму 2529732,18 грн. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2014 по справі №915/42/14 було частково задоволено позов, стягнуто з позичальника 2573739,95 грн., а саме: 2399911,18 грн. заборгованості за кредитом, 88591,07 грн. заборгованості по процентам, 24459,71 грн. пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту, 9855,81 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів. Виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2014 було розстрочено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 рівними частинами (по 105117,40 грн. щомісячно) на два роки зі сплатою не пізніше 25-го числа кожного місяця, починаючи з вересня 2014 року.. 29.10.2014 банк предявив наказ виданий на виконання зазначеного рішення суду до Ленінського відділу ДВС для примусового стягнення боргу. Станом на 21.06.2016, відповідачем на виконання рішення суду було сплачено 1837451,17 грн., які були направлені на погашення наступної заборгованості: 2084557,83 грн. тіло кредиту (залишок становить 315352,37 грн.), 88591,07 грн. заборгованість по процентам, 24459,71 грн. пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту, 9855,81 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів та 50456,35 грн. судовий збір. В той же час, відповідачем не сплачувалися нараховані з 10.01.2014 поточні відсотки, що призвело до виникнення заборгованості по процентам станом на 21.06.2016 у сумі 959278,52 грн. Пунктом 13.4. Кредитного договору передбачено відповідальність позичальника за порушення зобовязань у вигляді пені в розмірі 0,04% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Також позивач зазначає, що сторони визначили строк нарахування пені з наступного дня після дати, коли грошове зобовязання мало бути виконано по день виконання позичальником простроченого зобовязання включно. Розмір пені, нарахований за період з 10.01.2014 по 21.06.2016 становить: за несвоєчасне повернення кредиту 157414,70 грн., за несвоєчасне повернення процентів 207524,49 грн., а всього 364939,19 грн. Загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 1324217,71 грн., а саме: 959278,52 грн. заборгованість по процентам, 364939,19 грн. пеня.

13.09.2016 (вх.№15557/16) від відповідача до суду надійшла заява про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності в частині вимог позивача щодо стягнення з відповідача 157414,70 грн. пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту та 207524,49 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Позивач 13.09.2016 у судовому засіданні проти заявленого клопотання відповідача заперечив, посилаючись на пункт 13.6. Кредитного договору №010/01-04/09-626 від 25.09.2009, де зазначено що до всіх правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у пять років.

03.10.2016 (вх.№16593/16) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує повністю та зазначає, що станом на момент розгляду даної справи судом рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2014 по справі №915/42/14 виконано в повному обсязі. Заявляючи до стягнення 959278,52 грн. заборгованості по процентам позивач у позовній заяві не посилається на жоден пункт кредитного договору або норму чинного законодавства, які, на його думку, є правовою підставою для нарахування процентів. Аналіз умов кредитного договору свідчить про те, що позивачем заявлено до стягнення 22% річних, передбачених п.п.1.2.1, 2.1 Кредитного договору. Відповідач з вказаною позицією не погоджується, оскільки у 2014 році мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини. Відповідач вказує на те, що, оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Вказаної позиції дотримується Вищій Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 21.01.2015 по справі №6-42315св14. Крім того, аналогічна позиція викладена в Ухвалах ВССУ від 17.12.2014 по справі №6-35797св14, від 14.01.2015 по справі №6-41128св14, від 24.12.2014 по справі №6-38456св14, від 01.10.2014 по справі №6-28531св14, від 17.12.2014 по справі №6-36751св14 та від 19.11.2014 по справі №6-29722св14. Так позивач, звертаючись із позовом про дострокове повернення всієї суми по кредитному договору в рамках справи №915/42/14 фактично змінив строк виконання зобовязань за кредитним договором. У правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 24.09.2014 у справі за №6-106цс14 вказано, що у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за основним договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови предявлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобовязання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання. У правовому висновку, викладеному в Постанові від 17.09.2014 у справі №6-125цс14, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відтак, системний аналіз вищевказаних судових рішень та норм чинного законодавства, дозволяє дійти правомірного висновку, що враховуючи факт дострокового стягнення всієї суми за кредитним договором банком в односторонньому порядку фактично було змінено строк виконання зобовязань за кредитним договором, а тому припинилось і право банку на нарахування відсотків і пені. Відповідач у відзиві зазначає, що окрему увагу слід звернути також на той факт, що тривалість виконання рішення суду по справі №915/42/14 було обумовлене тим, що Постановою Одеського апеляційного господарського суду виконання вищевказаного рішення було розстрочене на 2 роки рівними платежами. Відповідач вказує на те, що Одеський апеляційний господарський суд у своїй постанові від 09.09.2014 по справі №915/42/14 визнав обставини, за яких відповідач просив надати розстрочку виконання рішення, винятковими, обєктивними та враховуючи матеріальні інтереси сторін, з метою недопущення доведення відповідача до банкрутства надав розстрочку виконання рішення суду. Однак, звертаючись із відповідною заявою про розстрочку виконання рішення суду, відповідач правомірно очікував, що вказане не призведе до фактичного збільшення суми заборгованості. Крім того, діючим законодавством не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки, в режимі виконання рішення суду про стягнення усієї суми заборгованості шляхом проведення рівномірних платежів (розстрочки). Крім того, відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_5 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії від 23.10.1991

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та у відзиві на позовну заяву.

У судових засіданнях 08.08.2016, 05.09.2016 та 13.09.2016 судом розгляд справи відкладався відповідно до ст.77 ГПК України.

Ухвалою від 13.09.2016 строк розгляду справи був продовжений судом за клопотанням представника відповідача.

Судом у судовому засіданні 03.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

25.09.2009 між сторонами було укладено Кредитний договір №010/01-04/09-626 (надалі Кредитний договір) (а.с.14-18), за умовами якого кредитор (позивач у справі) з 25.09.2009 надає позичальнику (відповідач у справі) кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 3916500,78 грн. строком до 20.02.2017 зі сплатою 22% річних для рефінансування поточної заборгованості за кредитом Приватного підприємства Респект, отриманим у кредитора згідно умов Кредитного договору №012/01-04/07-128 від 20.02.2007, цільовим використанням якого було придбання нерухомого майна.

Згідно до п.1.2. та п.п.1.2.1. Кредитного договору, сторони домовились, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти, що розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої може змінюватись на умовах цього договору. На дату укладання цього договору розмір процентної ставки складає 22% річних.

Пунктом 2.1. Кредитного договору сторони узгодили, що протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному п.1.2.1. договору.

У відповідності до п.5.1. Кредитного договору позичальник здійснює погашення нарахованих процентів щомісячними платежами. Погашення частини Кредиту здійснюється у розмірах та строках, які визначаються Графіком зменшення кредитного ліміту (додаток №1 до договору). При цьому позичальник та кредитор домовились, про наступний порядок зменшення ліміту кредитування: рівними частинами протягом останніх трьох місяців до закінчення строку договору, розміри та строки сплати яких визначаються графіком зменшення кредитного ліміту (додаток №1 до договору). Проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту: в першому календарному місяці користування кредитом за період з дня видачі кредиту по день, що передує передостанньому робочому дню місяця; в наступних календарних місяцях з передостаннього робочого дня попереднього календарного місяця (включно) по день, що передує передостанньому робочому дню поточного місяця; в останній календарний місяць користування кредитом з передостаннього робочого дня попереднього календарного місяця (включно) по день, що передує даті повного погашення кредиту.

Відповідно до ст.7 Кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором кредитор має право припинити видачу кредитних коштів та вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх та сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, простроченні проценти), пеню та штрафи та інші платежі відповідно до цього договору. Зокрема, кредитор вправі предявляти позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох разів протягом останніх дванадцяти місяців.

Пунктом 13.4. Кредитного договору сторони узгодили, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,04% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобовязання включно. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання.

В подальшому, сторони внесли зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема, Додатковою угодою №010/01-04/09-626/2 від 28.02.2011 встановили на строк з 01.02.2011 по 31.07.2011 пільгову процентну ставку у розмірі 18% річних (а.с.21-23), а Додатковою угодою №010/01-04/09-626/3 від 30.09.2011 узгодили кредитні канікули на період з 30.09.2011 по 10.02.2012 та новий графік щомісячних платежів зменшення кредитного ліміту з кінцевим терміном погашення 20.02.2017 (а.с.24-27).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2014 по справі №915/42/14 було стягнуто з відповідача на користь позивача 2522817,60 грн. заборгованості за кредитним договором №010/01-04/09-626 від 25.09.2009, а саме: 2399911,18 грн. кредитних коштів; 88591,07 грн. відсотків за користування кредитними коштами; 24459,71 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту; 9855,81 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 50456,35 грн. (а.с.74 -76).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 по справі №915/42/14 рішення суду першої інстанції залишено без змін, а також задоволено заяву відповідача щодо розстрочення виконання рішення суду в загальній сумі 2522817,60 грн. рівними частками по 105117,40 грн. щомісячно не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2014 року на два роки (а.с.70-73).

Станом на момент розгляду даної справи, рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2014 у справі №915/42/14 виконано в повному обсязі, що підтверджується представниками обох сторін

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 статті 179 ГК України встановлює, що майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Юридичний зміст господарського зобовязання становлять взаємоповязані права та обовязки його учасників (сторін). Під правом розуміється можливість кредитора вимагати від іншої сторони вчинення певного діяння (дії або бездіяльності), а під обовязком - необхідність для боржника вчинення цього діяння.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Чинним законодавством України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обовязки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ч.2 ст.345 ГК України).

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до приписів ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст.1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до приписів ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Слід зазначити, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

В той же час, звернувшись до боржника з позовною вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, у відповідності до ст.7 Кредитного договору, банк фактично відмовився від порядку погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам, встановленого сторонами у договорі, оскільки їх розмір та термін сплати визначений безпосередньо у графіку погашення, що є Додатком №1 до Кредитного договору, зміни до якого, у звязку з достроковим стягненням всієї суми боргу, сторонами внесені не були. Таким чином, суд вважає, що банком не доведена обґрунтованість нарахування процентів за користування кредитом та пені за визначений ним період.

Крім того, суд погоджується з позицією відповідача щодо необхідності застосування при розгляді даної справи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права, що передбачено приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006.

Так, Європейський суд з прав людини, у рішення по справі «ОСОБА_5 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 зазначив, що «правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Звертаючись до суду із клопотанням про розстрочку виконання судового рішення про стягнення з відповідача всієї суми кредитних коштів, відповідач правомірно очікував, що виконання рішення суду по справі №915/42/14 саме таким чином, не збільшить суму його заборгованості перед кредитором, а навпаки надасть можливість вийти зі скрутної фінансово-економічної ситуації, що склалась для підприємства, із збереженням виробництва та робочих місць працівників.

При цьому, Одеський апеляційний господарський суд, надаючи розстрочку виконання рішення суду на два роки виходив у своїй постанові від 09.09.2014 з наявності виключних підстав для розстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2014 у справі №915/42/14, зокрема, врахував складну ситуацію та відсутність фінансово-економічної стабільності в України, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, наявну загрозу банкрутства відповідача, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

За вказаних обставин, задоволення позову в даному випадку призведе до порушення законного інтересу відповідача, який полягав у правомірному очікуванні, що виконання рішення суду по справі №915/42/14 із розстроченням його рівними платежами, не призведе до збільшення його заборгованості перед банком на так значну суму.

Враховуючи викладене в сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У відповідності до ст.49 ГПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 10 жовтня 2016 року.

Суддя М.В.Мавродієва