ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа № 920/73/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства Райз-Максимко, Полтавська обл., Лохвицький р-н, м. Заводське

до Приватного підприємства Рось, Київська обл., Сквирський р-н, м. Сквира

про стягнення 47454,32 грн.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 166 від 01.07.2016 р.);

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області за підсудністю з господарського суду Сумської області надійшла справа № 920/73/16 за позовом приватного акціонерного товариства Райз-Максимко до приватного підприємства Рось про стягнення 764353,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 18-07-15 від 18.07.2015 р. в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 716898,75 грн. У звязку з наявністю зазначеної заборгованості позивачем на підставі п. 4.2. договору нараховано 42785,81 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 2328,24 грн. - 3 % річних та 2340,27 грн. інфляційних втрат.

13.09.2016 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява № 09/09-16юр від 09.09.2016 р. про зменшення позовних вимог, в якій позивач зазначає, що станом на 09.09.2016 р. відповідачем повністю сплачено основний борг у сумі 716898,75 грн., та просить стягнути з відповідача 47454,32 грн., з яких 42785,81 грн. пені, 2328,24 грн. 3% річних та 2340,27 грн. інфляційних втрат.

Також, позивач просить суд повернути зі спеціального рахунку Державного бюджету України 10837,30 грн. судового збору.

Таким чином, судом розглядаються вимоги позивача про стягнення з відповідача 47454,32 грн., з яких 42785,81 грн. пені, 2328,24 3% річних та 2340,27 грн. інфляційних втрат.

27.09.2016 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить суд долучити до матеріалів справи банківські виписки на підтвердження оплати відповідачем заборгованості у сумі 260000,00 грн.

Представник позивача у судових засіданнях 13.09.2016 р. та 27.09.2016 р. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судові засідання 13.09.2016 р. та 27.09.2016 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 917 та № 240. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України в разі якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

18.07.2015 р. між приватним акціонерним товариством Райз-Максимко (продавець) та приватним підприємством Рось (покупець) філія «Роменський молочний комбінат» було укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції № 18-07-15 (далі - договір), відповідно до якого продавець зобов'язався в порядку і на умовах, визначених договором, передати у власність відповідача сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97, надалі товар, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар (п. 1.1 договору).

Відповідно до п.п. 1.2. - 1.4. договору, місце передачі товару від продавця покупцеві для подальшого транспортування до місцезнаходження виробничих потужностей (виробництва) покупця визначається місцезнаходження продавця. Приймання продукції покупцем за кількістю і якістю здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України. Перехід права власності на товар від продавця до покупця здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) покупця, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

Пунктом 2.1. договору визначено, що оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 2.5. договору розрахунки за договором здійснюється шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами. За домовленістю сторін може проводитись готівковий розрахунок та/або розрахунок векселем. Зміна форми розрахунку закріплюється сторонами у додатковій угоді, яка є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до 7.1., 7.2. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк даного договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1. даного договору та діє до 31.12.2014 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Згідно з п. 7.4. договору у разі якщо жодна з сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 30 календарних днів до його закінчення, договір вважається пролонгованим на той же термін на тих же умовах.

18.07.2015 р. між сторонами було підписано протокол на погодження вільних відпускних цін на закупівлю молока, яким сторони встановили ціну на товар.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 766898,75 грн., що підтверджується видатковими накладними № 299 від 31.07.2015 р. на суму 716503,51 грн. та № 8759 від 31.08.2015 р. на суму 50395,24 грн. та приймальними квитанціями №153 від 04.08.2015 р. та № 178 від 02.09.2015 р.

Відповідач оплатив поставлений позивачем товар у повному обсязі, проте оплати за поставлений товар здійснював несвоєчасно, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором, на підставі п. 4.2. договору позивач просить стягнути з відповідача 42785,81 грн. пені.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.2. договору за несвоєчасне, понад встановлений договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, продавець вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Проте, договором № 18-07-15 від 18.07.2015 р. строк виконання покупцем обовязку з оплати прийнятого товару не встановлено.

Отже, відповідно до приписів ст. 692 ЦК України відповідач зобовязаний оплатити товар після його прийняття, оскільки договором не встановлений інший строк.

Оскільки договором не визначено строк оплати, в матеріалах справи відсутні додаткові угоди щодо узгодження порядку здійснення розрахунків між сторонами, при цьому, в договорі передбачено нарахування пені саме за порушення строку, передбаченого договором, то вимога позивача про стягнення з відповідача 42785,81 грн. пені не підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 2328,24 грн. 3% річних та 2340,27 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 2328,24 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за видатковою накладною № 299 від 31.07.2015 р. на суму 716503,51 грн. за період з 04.08.2015 р. по 31.08.2015 р. та за видатковою накладною № 8759 від 31.08.2015 р. на суму 50395,24 грн. за період з 02.09.2015 р. по 12.02.2016 р.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним, відтак суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 2328,24 грн. 3% річних.

Як вже зазначалось, позивач просить стягнути з відповідача 2340,27 грн. інфляційних втрат, нарахованих за видатковою накладною № 8759 від 31.08.2015 р. на суму 50395,24 грн. за період з 02.09.2015 р. по 12.02.2016 р.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом встановлено, що позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за період, що становить менше місяця.

Таким чином, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за загальний період з жовтня 2015 р. по січень 2016 р., відповідно до якого сума інфляційних втрат становить 694,81 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вже зазначалось, позивачем подана заява № 09/09-16юр від 09.09.2016 р., в якій позивач просить повернути судовий збір у сумі 1979,42 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки відповідно до платіжного доручення № 74314670 від 30.12.2015 р. позивачем було сплачено судовий збір у сумі 14194,72 грн., а ухвалою господарського суду Сумської області від 29.02.2016 р. у справі № 920/73/16 позивачу повернуто з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1979,42 грн., то судовий збір підлягає поверненню позивачу у сумі 10837,30 грн..

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства «Рось» (09000, Київська обл., Сквирський район, м. Сквира, вул. Р. Люксембург, буд. 14, код 32191954) на користь приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» (37240, Полтавська обл., Лохвицький район, м. Заводське, вул. Матросова, буд. 10, код 30382533) 2328,24 грн. (дві тисячі триста двадцять вісім грн. 24 коп.) 3% річних, 694,81 грн. (шістсот девяносто чотири грн. 81 коп.) інфляційних втрат та 87,78 грн. (вісімдесят сім грн. 78 коп.) витрат по сплаті судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Повернути приватному акціонерному товариству «Райз-Максимко» (37240, Полтавська обл., Лохвицький район, м. Заводське, вул. Матросова, буд. 10, код 30382533) з Державного бюджету України 10837,30 грн. (десять тисяч вісімсот тридцять сім грн. 30 коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 07.10.2016 р.

Суддя О.О. Рябцева