КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа№ 910/18671/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гаврилюка О.М.

Скрипки І.М.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Бондаренко А.О. (представник за довіреністю), Шаповалов І.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: Лиман Н.В. (представник за довіреністю), Велідченко І.О. (представник за довіреністю)

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Колективного підприємства науково-виробничного комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України

на рішення господарського суду міста Києва

від 03.10.2014 року

у справі №910/18671/14 (суддя Блажівська О.Є)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Колективного підприємства науково-виробничного комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України

за участю третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Сведбанк"

за участю третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство "Омега Банк"

про стягнення 1529433,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Колективного підприємства науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України про стягнення 1529433,84 грн., з яких 1194169,54 грн. заборгованість по кредиту, 20686,87 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, 1556,35 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитними коштами, 312021,08 грн. пеня за несвоєчасне погашення суми кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо строків повернення кредитної лінії та сплати процентів, внаслідок чого і виникла заборгованість.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.10.2014 р. позов задоволено частково. Стягнуто з Колективного підприємства науково-виробничий комплекс "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 1194169 (один мільйон сто дев'яносто чотири тисячі сто шістдесят дев'ять) грн. 54 коп. заборгованості з повернення тіла кредиту, 20686 (двадцять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 87 коп. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 24297 (двадцять чотири тисячі двісті дев'яносто сім) грн. 13 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Колективне підприємство науково-виробничного комплексу "Україна" Фонд милосердя і здоров'я України звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2014 року у справі №910/18671/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що відповідач кредитні кошти від позивача не отримував, оскільки зазначені кошти не були перераховані на поточний рахунок №91, а були перераховані з позичкового рахунку №10, та не зараховані на рахунок №6801 (ПП "Техноком"), тоді як вказані кошти було видано невстановленій особі готівкою, про що порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 (шахрайство) КК України. Крім того, скаржник просить застосувати до позовних вимог наслідки спливу строків позовної давності; вважає, що переривання строку позовної давності не відбулось, оскільки провадження у справі №44/226-б-50/368-2012 про банкрутство було незаконним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.) від 03.11.2014 р. апеляційну скаргу Колективного підприємства науково-виробничного комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 25.11.2014 р.

25.11.2014 у судовому засіданні оголошено перерву до 21.01.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.) від 21.01.2015 року було зупинене провадження до розгляду кримінальної справи №10-4353 порушеної Шевченківським РУГУ МВС України за фактом заволодіння шляхом шахрайства кредитними коштами КПНВК "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України в сумі 1199350грн., за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.) від 07.12.2015 року було поновлене провадження та призначено розгляд справи на 20.01.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді Зеленін В.О., Ткаченко Б.О.) від 22.01.2016 р. призначено розгляд справи на 24.02.2016 р.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 23.02.2016 р., у зв'язку із перебуванням 24.02.2016 судді Зеленіна В.О. у відрядженні, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/18671/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Синиці О.Ф. суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.) від 24.02.2016 р. апеляційну скаргу Колективного підприємства науково-виробничного комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України прийнято до провадження та призначено розгляд справи.

24.02.2016 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.03.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.) від 23.03.2016 відкладено розгляд справи на 01.06.2016 р. та залучено до участі у справі в якості третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Сведбанк" та в якості третьої особи-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Омега Банк".

Не погоджуючись з даною ухвалою, ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" звернулося з касаційною скаргою.

Вищий господарський суд України ухвалою від 01.06.16 року відмовив у прийняті касаційної скарги та направив матеріали справи до господарського суду міста Києва 02.06.2016.

Господарський суд міста Києва супровідним листом від 14.06.2016 направив справу до Київського апеляційного господарського суду.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 01.07.2016 р. у справі №910/18671/14 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/18671/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Іоннікової І.А., Гаврилюк О.М., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Гаврилюк О.М., Тарасенко К.В.) від 04.07.2016 р. апеляційну скаргу Колективного підприємства науково-виробничного комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 18.07.2016 р.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2016 р. у справі №910/18671/14 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/18671/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Іоннікової І.А., Гаврилюк О.М., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Гаврилюк О.М., Скрипка І.М.) від 18.07.2016 р. апеляційну скаргу Колективного підприємства науково-виробничного комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 18.07.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Скрипки І.М., Гаврилюк О.М.) від 18.07.2016 р. розгляд справи було відкладено на 13.09.2016р. Зобов'язано сторін надати суду письмові пояснення, з урахуванням пояснень, які були надані усно представниками сторін в судовому засіданні 18.07.2016 р. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Омега Банк" надати суду письмові пояснення щодо правонаступництва ПАТ "Омега Банк" по всім правам та зобов'язанням Публічного акціонерного товариства "Сведбанк" з посиланням та наданням відповідних доказів.

27.08.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Омега Банк" надійшло пояснення, в якому повідомляється про те, що ПАТ "Омега Банк" виступає правонаступником по всім правам та зобов'язанням ПАТ "Сведбанк". На підтвердження правонаступництва надано витяг із статуту ПАТ "Омега Банк".

27.08.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення на виконання ухвали суду від 18.07.2016 р.

13.09.2016р. розгляд справи не відбувався, у зв'язку з перебуванням головуючої судді Іоннікової І.А. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Скрипки І.М., Гаврилюк О.М.) від 20.09.2016 р. призначено розгляд справи на 05.10.2016 р.

В судове засідання апеляційної інстанції представників третіх осіб не з'явилися.

Оскільки явка представників сторін, третіх осіб у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін, третіх осіб про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представників третіх осіб.

Представники сторін надали в судовому засіданні пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

24.04.2003 р. між сторонами у справі було укладено договір відновлювальної відкличної кредитної лінії №10 (далі - договір), відповідно до умов якого банк на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, зобов'язується надати у тимчасове користування на умовах цього договору, а відповідач - позичальник зобов'язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування в розмірі 1200000 грн. та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, кредит надається у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії окремими частинами (траншами) на строк до дванадцяти місяців з остаточним терміном повернення не пізніше 24.04.2004 року.

Згідно п. 2.2 договору кредит надається траншами з позичкового рахунку в безготівковому порядку на наступні цілі - поповнення обігових коштів з погашенням кожного траншу згідно з окремими графіком отримання та повернення кредитних коштів.

За користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату (відсотки) в порядку та розмірах, визначених цим договором (п.2.5 договору).

Відповідно до п. 2.6 договору, при нарахуванні та сплаті відсотків за користування кредитом сторони повинні керуватись наступним: відсотки за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 22 відсотки річних, яка може бути змінена в поряду, визначеному цим договором; відсотки нараховуються банком щомісячно в останній робочий день звітного місяця методом факт/факт, тобто береться фактична кількість днів періоду, за який нараховуються відсотки (враховуючи та святкові), на фактично отриману позичальником суму кредиту та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до настання термінів повернення кредитних коштів, що визначені цим договором. При нарахуванні відсотків день видачі кредиту приймається до розрахунку як 1 повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку відсотків не включається.

Банк проводить щомісяця розрахунок суми відсотків за користування кредитом за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту, що визначений цим договором, та не пізніше 23 числа звітного місяця повідомляє позичальника про суму відсотків за користування кредитом, яку йому необхідно сплатити (п. 2.6.3 договору).

Згідно п. 2.5.4 договору, розрахована банком за звітний місяць сума відсотків за користування кредитом повинна бути сплачена позичальником не пізніше 25 числа звітного місяця.

Відповідно до п. 3.1 договору, банк відкриває позичальнику позичковий рахунок для обліку заборгованості за кредитом відповідно до правил, що діють у банку та чинного законодавства. Банк проводить надання кредиту у безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів з позичкового рахунку згідно з цільовим призначенням, визначеним цим договором.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору (п. 12.1 договору).

Сторонами погоджено графік видачі та погашення кредитних коштів до договору відновлювальної відкличної кредитної лінії №10 від 23.04.2003 року.

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу кредит в загальній сумі 1199350,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення №1 від 25.04.2003 року та банківської виписки з рахунку відповідача за період з 01.04.2003 року по 31.08.2003 року, відповідно до яких банк перерахував з рахунку відповідача на користь ПП "Техноком" грошові кошти у зазначеній сумі згідно рахунку №143 від 24.04.2003 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 29.04.2005 року за заявою Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Печерського відділення № 3715 м. Києва було порушено справу №44/226-б про банкрутство Колективного підприємства науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України.

Ухвалою підготовчого засідання від 30.05.2005 року у даній справі визнано розмір вимог кредитора Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Печерського відділення №3715 м. Києва на суму 428923,26 грн. за договором відновлювальної відкличної кредитної лінії №10 від 24.04.2003 року, укладеним між сторонами.

Ухвалою попереднього засідання від 29.04.2013 року у справі №44/226-б-50/368-2012 визнано кредитором Колективного підприємства науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі Печерського відділення №3715 м. Києва у загальному розмірі 1241407,26 грн.

Під час розгляду справи №44/226-б-50/368-2012 та винесення ухвали від 29.04.2013 року судом було встановлено, що ініціюючим кредитором у даній справі про банкрутство - Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі Печерського відділення № 3715 м. Києва було заявлено додаткові грошові вимоги до боржника, загальний розмір заборгованості якого перед вказаним кредитором становить 1241322,26 грн. Виходячи зі змісту поданої заяви та пояснень представника ініціюючого кредитора, додатково заявленими є грошові вимоги у розмірі 812399,00 грн., які виникли у зв'язку з невиконанням боржником грошових зобов'язань за договором відновлюваної відкличної кредитної лінії №10 щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, який був укладений Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі Печерського відділення №3715 м. Києва (після зміни найменування - Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі Печерського відділення №3715 м. Києва) та Колективним підприємством-науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України 24.04.2003 р. Як слідує з матеріалів справи, за своєю правовою природою вказані вимоги є такими, що забезпечені заставою майна боржника за договором іпотеки №368 від 24.04.2003 р., відповідно до якого предметом іпотеки, що передається у заставу банку, є: 1) нерухоме майно - склад ПММ, що складається з 25-ти підземних резервуарів ємкістю 25-ть кубічних метрів кожний, двохповерхової будівлі, яка належить заставодавцю згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №413 від 01.04.2003 р. відповідно до рішення виконкому Щасливської сільської ради від 25.03.2003 р., зареєстрованого у Бориспільському районному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером №53173; 2) право користування земельною ділянкою загальною площею 1,0 га, на якій розташоване вказане нерухоме майно, що належить заставодавцю на підставі договору користування землею від 19.10.1993 р., укладеного з Щасливською сільрадою Бориспільського району Київської області, зареєстровано у книзі договорів на право тимчасового користування землею 19.10.1993 р. 06.10.2003 р. приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Шакодько О.П. було вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки № 368 від 24.04.2003 р. у зв'язку з наявністю у Колективного підприємства - науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України безспірної заборгованості перед кредитором та запропоновано стягнути з нього кошти у сумі 1241322,26 грн. У листопаді 2004 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено експертну оцінку переданих у заставу банку об'єктів за договором іпотеки №368 від 24.04.2003 р. та визначено їх ринкову вартість, що становить 812399,00 грн. (висновок №6132 судової будівельно-технічної експертизи від 10.11.2004 р. у матеріалах справи). Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість боржника у розмірі 428923,26 грн., для погашення якої заставної вартості предмету іпотеки не було достатньо, стала підставою для порушення провадження у даній справі про банкрутство та визнана безспірною ухвалою підготовчого засідання від 30.05.2005 р. №44/226-б. У матеріалах справи містяться належні докази, якими стверджується наявність заборгованості Колективного підприємства науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України перед ініціюючим кредитором, а саме: договір відновлюваної відкличної кредитної лінії №10 від 24.04.2003 р., договір іпотеки №368 від 24.04.2003 р. з виконавчим написом нотаріуса, висновок №6132 судової будівельно-технічної експертизи від 10.11.2004 р., безготівкові платіжні доручення про перерахування коштів на банківський рахунок боржника, виписка з банківського рахунку, а також розрахунок заборгованості.

Також судом було встановлено (про що викладено в ухвалі суду від 29.04.2013 року у справі №44/226-б-50/368-2012), що боржник заперечував проти усього обсягу грошових вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Печерського відділення №3715 м. Києва, що було підставою неодноразово заявлених ним клопотань про припинення та зупинення провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, судом було відхилено заперечення боржника, за твердженнями якого кредитні кошти були протиправно перераховані банком контрагенту Колективного підприємства науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України, з мотивів недоведеності належними доказами обставин відсутності між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі Печерського відділення №3715 м. Києва та Колективним підприємством - науково-виробничим комплексом "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України правовідносин за договором відновлюваної відкличної кредитної лінії №10 від 24.04.2003 р. Так, суду не було подано доказів притягнення до відповідальності особи, винної у заволодінні чужим майном або у придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайстві). Крім того, платіжне доручення на перерахування спірних коштів контрагенту боржника містить печатку Колективного підприємства - науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України та підпис керівника, що свідчить про самостійне розпорядження власними (запозиченими) коштами. Судом також було враховано, що договір відновлюваної відкличної кредитної лінії №10 від 24.04.2003 р. та договір іпотеки, укладений на забезпечення виконання зобов'язань позичальника, не визнаний недійсними у встановленому законодавством порядку та є чинними.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2013 року у справі №44/226-б-50/368-2012, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 08.10.2013 року у даній справі, апеляційну скаргу Колективного підприємства науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України задоволено. Ухвалу господарського суду міста Києва від 04.02.2013 року у справі №44/226-б-50/368-2012 скасовано, а провадження у даній справі про банкрутство Колективного підприємства науково-виробничого комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України припинено.

Провадження у справі №44/226-б-50/368-2012 про банкрутство було припинено на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю ознак, необхідних для порушення та продовження провадження у справі про банкрутство, з посиланням на те, що заявлені у даній справі вимоги ініціюючого кредитора до боржника забезпечені іпотекою; вимоги кредиторів, забезпечені заставою майна боржника, не можуть бути підставою для порушення провадження у справі про банкрутство, оскільки відповідно до частини другої статті 8 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992р. N2343-XII в редакції, що була чинною на дату порушення провадження у даній справі, господарський суд відмовляє у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство, якщо вимоги кредиторів повністю забезпечені заставою.

Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на момент укладання договору) кредитування державних організацій, колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій провадиться згідно з затвердженими планами шляхом видачі цільових строкових позичок Державним банком СРСР й іншими банками СРСР в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, всупереч вказаних норм закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач своїх зобов'язань щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами належним чином не виконав, у зв'язку з чим за ним на час розгляду справи рахується заборгованість з повернення тіла кредиту в розмірі 1194169,54 грн., зі сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 23.04.2003р. по 23.09.2003р. в розмірі 20686,87 грн.

Доказів сплати зазначеної заборгованості по сплаті кредиту та процентів за користування кредитними коштами відповідачем суду не надано.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач своїх зобов'язань щодо повернення тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами належним чином не виконав, позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 1194169,54 грн. заборгованості з повернення тіла кредиту та 20686,87 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами.

Крім суми основного боргу (заборгованості з повернення тіла кредиту та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами) позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за несвоєчасне повернення кредитних коштів, нараховану за період з 24.04.2003 року по 27.02.2005 року в сумі 312021,08 та пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами нараховану за період з 24.04.2003 року по 23.09.2003 року в сумі 1556,35 грн., посилаючись на п. 9.1.1 договору.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що здійснений позивачем розрахунок пені за прострочення повернення тіла кредиту за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань за договором суперечить вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки перевищує шестимісячний строк для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, а відтак позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

В суді першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 264 Цивільного кодексу України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що провадження у справі №44/226-б-50/368-2012 про банкрутство відповідача порушена ухвалою господарського суду міста Києва від 29.04.2005 року було припинено постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2013 року, враховуючи положення ст. 264 ЦК України, відповідно до якої позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, відтак як вірно зазначив місцевий господарський суд відбулось переривання позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, а також пені за прострочення сплати заборгованості з повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а з 19.06.2013 року перебіг позовної давності почався заново.

З огляду на те, що позивач звернувся з даним позовом до суду 04.09.2014 року (штамп вхідної кореспонденції суду від 04.09.2014 року № 18671/14), перебіг трирічного строку позовної давності до позовних вимог щодо стягнення заборгованості по поверненню тіла кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами на час звернення з даним позовом до суду ще не сплив, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вказаних позовних вимог.

Водночас, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів в сумі та пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитними коштами задоволенню не підлягають, з урахуванням того що річний строк позовної давності у даному спорі в частині вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами сплинув до звернення позивача з даним позовом до суду, який було подано 04.09.2014 року, про що відповідачем у справі подано заяву про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності до винесення рішення.

Твердження відповідача про те, що переривання строку позовної давності не відбулось, з посиланням на те, що провадження у справі про банкрутство було незаконним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як зазначено вище, припинення провадження у справі №44/226-б-50/368-2012 про банкрутство відповідача було здійснено на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю ознак, необхідних для порушення та продовження провадження у справі про банкрутство, оскільки заявлені у даній справі вимоги ініціюючого кредитора до боржника забезпечені іпотекою.

Колегія суддів вважає безпідставними заперечення відповідача, які зводяться до того, що відповідач кредитні кошти від позивача не отримував, оскільки зазначені кошти не були перераховані на поточний рахунок №91, а були перераховані з позичкового рахунку №10, та не зараховані на рахунок №6801 (ПП "Техноком"), та як стверджує відповідач були видані невстановленій особі готівкою, про що порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 (шахрайство) КК України, з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься кредитна заявка від 03.04.2003 року, відповідно до якої відповідач зазначив про необхідність отримання кредитних коштів в загальній сумі 1200000,00 грн. та у розділі 6 якого в переліку "наявних документів (договори, листування), що супроводжують кредитний проект та на яку суму" зазначив договір №04-2/03 від 15.04.2003 року, договір №99 (на купівлю) від 15.04.2003 року.

З наявної в матеріалах справи копії договору на поставку нафтопродуктів від 15.04.2003 року №99, укладеного між відповідачем та ПП "Техноком", вбачається, що ПП "Техноком" зобов'язався поставити відповідачу товар, а відповідач здійснити оплату. Додатком №1 від 15.04.2003 року до договору сторони даного договору погодили найменування кількість та вартість товару, що постачається відповідач, зокрема бензин А-76 у кількості 830 тонн на загальну суму 1199350,00 грн. ПП "Техноком" виставило відповідачу відповідний рахунку №143 від 24.04.2003 року на суму 1199350,00 грн., для оплати за бензин А-76.

Позивач прийняв для виконання платіжне доручення відповідача №1 від 25.04.2003 року на суму 1199350,00 грн., яке підписане з боку відповідача та містить відбиток його печатки, а також містить відмітки банку про прийняття його до виконання, та в графі "проведено банком" міститься дата - 25.04.2003р.

Відповідно до вказаних документів банк перерахував з позичкового рахунку відповідача на користь ПП "Техноком" грошові кошти у зазначеній сумі згідно рахунку №143 від 24.04.2003 року.

Зазначена інформація про рух коштів також відображена в банківській виписці з рахунку відповідача за період з 01.04.2003 року по 31.08.2003 року, а також довідці банку від 21.02.2006 року №285, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, з доданої позивачем банківської виписки з рахунку відповідача за період з 01.03.2003 року по 31.12.2003 року вбачається, що відповідачем здійснено часткове повернення грошових коштів за договором.

В той же час, дійсну наявність або відсутність підстав кримінального провадження встановлює слідство в процесі його розслідування.

За приписами чинного законодавства України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (частини перша і друга статті 62 Конституції України).

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов'язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (частина друга статті 9 Кримінального процесуального кодексу України, далі - КПК України).

Відповідно до частини 1ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку (частина перша статті 369 КПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що господарським судом було вжито всіх можливих заходів для встановлення обставин, про які стверджує відповідач щодо не отримання відповідачем кредитних коштів від позивача та видачу банком відповідних коштів невстановленій особі готівкою, крім іншого судом було зупинено провадження у справі до розгляду кримінальної справи №10-4353, порушеної Шевченківським РУГУ МВС України за фактом заволодіння шляхом шахрайства кредитними коштами КПНВК "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України в сумі 1199350 грн., за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Проте, станом на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано суду обвинувального вироку, яким було б встановлено вину позивача у вчиненні злочину, та відповідно підтверджено обставини, про які стверджує відповідач, а тому вищезазначені заперечення відповідача є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами в розумінні статті 34 ГПК України.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на викладене, враховуючи те, що борг відповідача з повернення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1194169,54 грн. заборгованості з повернення тіла кредиту, 20686,87 грн. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог, а саме: щодо заявлених до стягнення сум пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами необхідно відмовити.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства науково-виробничного комплексу "Україна" Фонду милосердя і здоров'я України залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2014 р. у справі №910/18671/14 залишити без змін.

Матеріали справи №910/18671/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.М. Гаврилюк

І.М. Скрипка