ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 920/440/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Гетьман Р.А.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Ромась І.М., за довіреністю від 11.05.2016р. №08.01-27/3;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, м. Суми (вх. №2414С/1-18)

на рішення господарського суду Сумської області від 13.06.2016р.

у справі № 920/440/16

за позовом Управління майна комунальної власності Сумської міської ради, м. Суми (правонаступник - Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, м. Суми)

до відповідача Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Столичний", м. Суми

про стягнення 108 932 грн. 82 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 13.06.2016р. у справі №920/440/16 (суддя Коваленко О.В.) клопотання Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 23.05.2016 р. №14/16 ДП про заміну сторони правонаступником задоволено; замінено позивача - Управління майна комунальної власності Сумської міської ради на правонаступника - Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради; в позові відмовлено.

Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване пропуском позивачем 30-денного терміну, визначеного Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом якого приймалися всі вимоги кредиторів банку, та у зв'язку з чим втратою останнім права на пред'явлення вимог про стягнення орендної плати.

Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, м. Суми з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 13.06.2016р. у справі №920/440/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт, в обґрунтування своєї правової позиції зазначає про те, що початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про оренду нерухомого майна.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2016р. суддею доповідачем по справі №920/440/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Гетьман Р.А.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2016р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Гетьман Р.А.) апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.10.2016р.

30.09.2016р. на адресу суду, електронною поштою від відповідача - Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Столичний", м. Суми надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення господарського суду Сумської області від 13.06.2016р.у даній справі залишити без змін. Крім того, просив справу розглянути за відсутності представника (вх.№9848).

У судовому засіданні 04.10.2016р. представник позивача (апелянта) підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення господарського суду Сумської області від 13.06.2016р. у справі №920/440/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 04.10.2016р. не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №775, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні та розглянути справу за відсутності представника відповідача, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

22 жовтня 2009 р. між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради, правонаступником якого є Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк "Столичний" був укладений договір оренди нерухомого майна № УМКВ - 0278, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування (в оренду) на умовах, визначених договором, нежитлове приміщення у будинку за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 1-1, площею 385,8 кв.м., право на оренду яких відповідач набув на підставі наказів управління майна комунальної власності Сумської міської ради від 22.10.2009р. №253/01-13, від 24.10.2011р. №138/01-13, від 12.06.2013р. №09.01-09/123, від 02.10.2014р. №23.01-10/171 для розміщення службових приміщень /в редакції зміни №5 до договору від 01.10.2014 р.

Орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди з моменту підписання акту прийняття-передачі, що є додатком №3 до договору (п.3.1 договору).

Сторони погодили, що у разі припинення дії цього договору відповідач зобов'язаний в триденний термін повернути позивачу об'єкт оренди у стані, не гіршому, ніж він був одержаний, чи в інший термін, визначений за згодою сторін, оформленою у письмовому вигляді (п. 3.2. договору).

Акт приймання - передачі приміщення від позивача відповідачу за умовами договору оренди нежитлових приміщень №УМКВ-0278 від 22.10.2009р. був підписаний сторонами 14.06.2013 р.

Відповідно до п. 10.1. договору (в редакції від 01.10.2014 р. до договору оренди нежитлових приміщень №УМКВ-0278 від 22.10.2009р.), строк дії договору встановлюється з 01.10.2014 р. до 01.10.2015 р.

Відповідно до п. 4.1. договору, орендна плата за об'єкт оренди розраховується на підставі чинної Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Суми та пропорції її розподілу, затвердженої відповідним рішенням Сумської міської ради. Розрахунок орендної плати є додатком №4 до цього Договору. Орендна плата щомісячно перераховується позивачу в термін не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, з урахуванням ПДВ.

В редакції від 14.06.2013р. договору оренди нежитлових приміщень №УМКВ-0278 від 22.10.2009р., сторони дійшли згоди про зміну розрахунку розміру місячної орендної плати до договору та викладення його в новій редакції.

Як вбачається з акту приймання - передачі нежитлових приміщень від 30.11.2015р., нежитлове приміщення за договором повернуто відповідачем позивачу (а.с.22)

Позивач при зверненні до господарського суду Сумської області з відповідним позовом просив стягнути з відповідача на свою користь 108 932 грн. 82 коп., з яких: 88 098 грн. 00 коп. основного боргу, 20 834 грн. 82 коп. пені, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна №УМКВ-0278 від 22.10.2009 р.

В обґрунтування своєї правової позиції, зокрема, зазначав про те, що відповідач в порушення умов договору не сплачував орендну плату за нежитлове приміщення, яким він користувався, і за період з червня 2015 р. по листопад 2015 р. його заборгованість по сплаті орендної плати на момент передачі приміщення позивачу становила 166 061 грн. 09 коп., в грудні 2015 р. було сплачено 77 963 грн. 09 коп., після чого не сплаченою залишилась основна сума боргу в розмірі 88 098 грн. 00 коп.

13.06.2016р. господарським судом Сумської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами частини 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Так, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.07.2015р. прийнято рішення № 129 про запровадження з 10.07.2015р. тимчасової адміністрації в ПАТ АБ "Столичний".

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відтак, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Приписами статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» унормовано, що відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а згідно п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 вересня 2015 року № 173 в ПАТ АБ "Столичний" розпочато процедуру ліквідації з 21 вересня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано відомості про ліквідацію банку в газеті "Голос України" від 24 вересня 2015р. за № 177(6181) (а.с.29)

А відтак, у зв'язку з тим, що до банку застосовано процедуру ліквідації, відповідно до ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, які було опубліковано 24.09.2015р. в газеті "Голос України" № 177(6181), всі кредитори банку набули право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Так, чинним законодавством визначений перелік обов'язкових дій для включення кредиторів до реєстру вимог кредиторів, однією з яких, зокрема, є заявлення кредитором уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

Згідно п. 4.23. Глави 4 Розділу 5 Положення „Про виведення неплатоспроможного банку з ринку" від 05.07.2012 р. № 2 уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей у газетах „Урядовий кур'єр" та „Голос України" відповідно до вимог частини другої статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Отже, вимоги кредиторів ПАТ АБ "Столичний" приймались протягом 30 днів з дня опублікування оголошення, тобто з 24 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 року включно.

Проте, позивач у встановлений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" термін не звернувся до відповідача з заявою про задоволення вимог кредиторів, що сторонами не заперечується.

Згідно статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію банку. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Місцевим господарським судом встановлено, що під час процедури ліквідації відповідачем було здійснено оплату поточної заборгованості за вересень-листопад 2015 року по договору в сумі 77 963 грн. 09 коп., що підтверджується випискою по накопичувальному рахунку від 22.12.2015р. (а.с. 61)

Господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що для стягнення з відповідача орендної плати за червень-вересень 2015 р. (до 21.09.2015 р.) позивачу необхідно було б заявити свої вимоги до реєстру вимог кредиторів ПАТ АБ "Столичний".

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до пункту 6 вказаної статті дане обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати) податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

А отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 20 834 грн. 82 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем був пропущений визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-денний термін, протягом якого приймались всі вимоги кредиторів банку, а тому останнім втрачено право на пред`явлення вимог про стягнення заборгованості по орендній платі (що не входить до поточних вимог), які вважаються погашеними.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, м. Суми слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області - без змін.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 13.06.2016р. у справі №920/440/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 05.10.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Гетьман Р.А.