ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа № 926/378/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Сварог-Буковина (надалі ТзОВ Сварог-Буковина) за вих. № 236 від 02.06.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/2813/16 від 09.06.2016р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 25.05.2016р.

у справі № 926/378/16

за позовом: публічного акціонерного товариства Державна продовольча зернова корпорація України (надалі ПАТ Державна продовольча зернова корпорація України), м. Київ

до відповідача: ТзОВ Сварог-Буковина, с. Ломачинці, Сокирянський район, Чернівецька область

про зобовязання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 995 від 29.12.2015р.)

від відповідача: не з'явився

Представнику позивача розяснено права та обовязки визначені ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 25.05.2016р. у справі №926/378/16 (суддя Дутка В.В.) зобовязано ТзОВ Сварог-Буковина вчинити дії з відвантаження ПАТ Державна продовольча-зернова корпорація України зерна пшениці 3 класу в кількості 1 910,700 тон. Стягнуто з ТзОВ Сварог-Буковина на користь ПАТ Державна продовольча-зернова корпорація України судовий збір в сумі 1 378,00 грн.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач на підставі виставлених рахунків оплатив відповідачу 680 000,00 грн. за послуги з відвантаження зерна пшениці в кількості 8500 тон, а фактично відповідачем відвантажено 6839,3 тон. Таким чином, позивач не одержав пшениці зі складу відповідача в кількості 1660,7 тон., послуги з відвантаження якої позивачем оплачено. Відповідно до ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Однак, відповідач всупереч умовам договору майно позивачу не повернув, що свідчить про порушення останнім зобов'язання щодо повернення позивачу прийнятого на зберігання майна. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ Сварог-Буковина подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано п. 7.2 договору, яким передбачено право зернового складу на притримування продукції поклажодавця до повної сплати наданих послуг. Окрім того, звертає увагу на листування з позивачем, яким підтверджується, що відповідач вживав заходів щодо відвантаження зерна, зокрема, пропонував здійснити відвантаження автотранспортом, в зв»язку з тим, що вийшов з ладу редуктор, який задіяний по елеватору при відвантаженні зерна у вагони.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 09.06.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 30.06.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 19.07.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.07.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.08.2016р.

У звязку з перебуванням члена колегії суддів по розгляду справи № 926/378/16 судді Бонк Т.Б. у відпустці, 09.08.2016р. здійснено автоматичну заміну складу колегії суддів, суддю Бонк Т.Б. замінено на суддю Бойко С.М.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.08.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 27.09.2016р.

Позивач в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/4737/10 від 30.06.2016р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання жодного разу не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

14.07.2015р. між ТзОВ Сварог -Буковина (зерновий склад) та ПАТ Державна продовольча-зернова корпорація України (поклажодавець) було укладено договір №14/07-15/СБ складського зберігання зерна, згідно із умовами якого, зерновий склад зобов'язується прийняти, доробити, зберігати і відвантажити на першу вимогу, передане поклажодавцем зерно останньому чи його довіреній особі, а поклажодавець зобовязується оплатити надані послуги згідно даного договору. Місце зберігання зерна: Чернівецька область, Сокирянський район, ст. Васкауци, вул. Залізнична, 5 (а.с. 15-18).

У п. 1.3 договору зазначено, що асортимент та кількість зерна вказується у додатку № 1, що є невід'ємною частиною даного договору (а.с. 19-20).

Згідно з п.1.4 договору документом, що підтверджує кількість зерна, яке знаходиться на зберіганні на зерновому складі є складська квитанція на приймання зерна згідно Наказу Міністерства Аграрної політики України від 27.06.2003р. №198.

Сторони в п.2.2 домовилися, що зерно передається на зберігання зерновому складу на період, вказаний у додатку №1 до даного договору, а саме строк зберігання пшениці до 31.12.2015р.

Відповідно до п.9.1 договору, із змінами внесеними додатковою угодою №1 від 14.07.2015р., договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.07.2016р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань по даному договору (а.с. 23-24).

На виконання умов договору поклажодавець передав зерновому складу зерно пшениці в кількості 8750,000 тон, що підтверджується складськими квитанціями від 15.07.2015р. №320, від 17.07.2015р. №№ 322, 324, від 22.07.2015р. №№334, 335, 337 (а.с. 121-126).

В свою чергу зерновий склад виставив рахунок на оплату №36 від 31.07.2015р. на оплату 118 305,00 грн за зберігання пшениці в кількості 119500 т/д, а поклажодавець оплатив вказану суму, що підтверджується платіжним дорученням № 9659 від 04.08.2015р. (а.с. 90, 94).

За відвантаження поклажодавцю пшениці в кількості 3000 тон останній сплатив зерновому складу 240 000,00 грн. на підставі рахунку на оплату №38 від 03.08.2015р., згідно платіжного доручення №9661 від 04.08.2015р. (а.с. 91, 95).

З 05.08.2015р. по 07.10.2015р. позивачу відвантажено 6839,3 тон зерна пшениці, що підтверджено накладними №№37795176, 37795192, 37832086, 37825908, 37818903, 37818937, 37808615, 38338174, 38342184, 38351649, 38357059, 38369153, 38369179, 38375994, 38379368, 38529673, 38562583, 38562559, 38562534, 38566246, 38577029, 38576997, 38580411, 38590626, 38590634, 3810176, 38615795, 38615811, 38636239, 38636213, 38645594 (а.с. 127-156).

На підставі рахунку на оплату №47 від 31.08.2015р. за зберігання та зважування пшениці поклажодавець сплатив 239 510,37 грн. (а.с. 92, 96).

Згідно рахунку на оплату №52 від 11.09.2015р. вартість послуг за відвантаження 5600 тон пшениці становила 448 000,00 грн., за визначення показників безпеки та ГМО в пшениці кількістю 8750 тон 61 250,00 грн., всього з ПДВ 509 250,00 грн. Позивач оплатив рахунок №52 частково: за відвантаження пшениці сплатив 440 000,00 грн. (фактично за 5500 тон пшениці), що підтверджується платіжним дорученням №13748 від 28.09.2015р. (а.с. 93, 97).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зерновий склад відвантажив позивачу 6839,3 тон, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт № 361 від 31.08.2015р., № 422 від 30.09.2015р., № 442 від 22.10.2015р. (а.с. 98-100).

Залишок зерна пшениці на складі відповідача станом на 08.10.2015р. становить 1910,7 тон., що підтверджується актом звірки по зерну за період з 01.07.2015р. по 01.12.2015р. та не спростовується сторонами (а.с. 168).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач листом від 17.09.2015р. повідомив позивача, що з 21.09.2015р. елеватор тимчасово припиняє завантаження вагонів. Виходячи з цього, просив попередити перевізника не планувати електронні заявки на залізницю (а.с. 173). Іншим листом від 09.10.2015р. відповідач повідомив позивача, що з 08.10.2015р. по елеватору ТОВ Сварог-Буковина вийшов з ладу редуктор, що задіяний по елеватору при відвантаженні зерна у вагони, заміна буде здійснена в місячний термін. При цьому запропоновано позивачу відвантажити зерно на автотранспорт (а.с. 174).

У відповідь позивач надіслав листа від 09.10.2015р., в якому повідомив відповідача, що не погоджується з актами виконаних робіт (надання послуг) від 30.09.2015р. №29, від 30.09.2015р. №30, надісланих відповідачем, та відмовляється їх підписувати, оскільки договором не передбачено обов»язку ПАТ «ДПЗКУ» замовляти та оплачувати послуги з визначення показників безпеки та ГМО, позивач їх не замовляв і тому відмовляється оплачувати (а.с. 175).

Позивач звернувся до відповідача з листом від 17.11.2015р. №17/11-60 про відвантаження пшениці 3 класу в кількості 1910 тон (відвантаження: залізничний транспорт, експедитор: ТОВ Укрзернотранс-К, початок відвантаження 19.11.2015р.).

Позивач листами від 23.11.2015р., 10.12.2015р., 01.02.2016р. звертався до відповідача з вимогами відвантажити зерно пшениці в кількості 1910 тон (а.с. 30-35).

У відповіді від 23.11.2015р. відповідач повідомив позивача про завантаження графіку відвантаження з/д транспортом по товариству (ст.Васкауци) до 27.12.2015р. Уточнення для подальшого планування відвантаження зерна, запропоновано надати після 21.12.2015р. (а.с. 177).

Листом від 04.02.2016р. відповідач підтвердив позивачу, що станом на 01.02.2016р. на зберіганні у відповідача знаходиться пшениця в кількості 1910 тон (Чернівецька область, ст.Васкауци, вул.Залізнична, 5), яка належить ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (а.с. 36).

Враховуючи, що вимоги позивача щодо повернення йому зерна пшениці 3-го класу в кількості 1910,700 тон відповідачем виконано так і не було, ПАТ Державна продовольча зернова корпорація України звернулося до господарського суду з позовною вимогою про зобовязання ТзОВ Сварог-Буковина вчинити дії з відвантаження зерна пшениці 3 класу в кількості 1910,700 тон.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами укладений договір складського зберігання зерна.

Відтак, зазначений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

У відповідності до ч. 3 та 4 ст. 294 ГК України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Частиною 1 ст. 961 ЦК України передбачено, що товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Як вбачається зі ст. 24 Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

Згідно зі ст. 43 Закону якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Частиною 1 ст. 957 ЦК України визначено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Оскільки, ст. 32 Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні визначено, що зерновий склад зобов'язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Відповідно до ст. 35 Закону зерновий склад зобов'язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився.

Аналогічна норма міститься в ст. 953 ЦК України, згідно якої зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як зазначалося вище, на виконання умов договору поклажодавець передав зерновому складу зерно пшениці в кількості 8750,000 тон, що підтверджується складськими квитанціями від 15.07.2015р. №320, від 17.07.2015р. №№ 322, 324, від 22.07.2015р. №№334, 335, 337 (а.с. 121-126).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було виставлено позивачу рахунків на оплату послуги з відвантаження зерна пшениці лише в кількості 8500 тон, які були оплачені позивачем на суму 680 000, 0 грн.

Проте, фактично відповідачем відвантажено лише 6839,3 тон. зерна пшениці.

Таким чином, позивач недоотримав пшениці зі складу відповідача в кількості 1660,7 тон., послуги з відвантаження якої позивачем оплачено.

Згідно з ч.1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Як вказувалося вище, позивач неодноразово вимагав від відповідача (листи від 17.11.2015р. №17/11-60, 23.11.2015р., 10.12.2015р.) відвантажити решту пшениці в кількості 1910 тон (8750,0 тон - 6839,3 тон = 1910,7 тон) протягом 7 (семи) календарних днів. Проте, такі вимоги ТзОВ «Сварог-Букавина» не були виконані, що є порушенням умов п.2.3, 4.5 договору.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Покликання ТзОВ «Сварог-Буковина» на те, що з 21.09.2015р. елеватор тимчасово припинив завантаження вагонів позивача, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки згідно з договором такі обставини не звільняють відповідача від обовязку відвантажити позивачу зерно пшениці..

Таким чином, відповідач всупереч умовам договору не повернув майно позивачу, що свідчить про порушення останнім зобов'язання щодо повернення позивачу прийнятого на зберігання зерна пшениці.

За приписами статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо відвантаження позивачеві зі складу відповідача решти зерна пшениці у кількості 250,000 тон (неоплаченого позивачем 8750-8500), суд зазначає таке.

Згідно додаткової угоди №1 від 14.07.2015р. сторони вирішили пункт 5.2. договору виклали в такій редакції: оплата послуг здійснюється щомісяця шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку поклажодавця на поточний рахунок зберігача у строк до 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем надання послуг. Підставою оплати є рахунок, що виставляється зерновим складом.

Позивач не надав доказів проведення розрахунку за послуги по зберіганню, відвантаженню 250,000 тон зерна пшениці. Згода сторін на передачу зерна зерновому складу в рахунок оплати послуг відповідно до п.5.4 договору відсутня.

За змістом п.5.5 договору остаточний розрахунок за надані послуги за даним договором проводиться при повному поверненні зерна поклажодавцю або при його переоформленні поклажодавець зобовязаний оплатити зерновому складу послуги по переоформленню, відвантаженню, зберіганню залишків зерна і т.і. шляхом передоплати не пізніше ніж за один день до відвантаження чи переоформлення.

Згідно умов п.5.6 договору при не внесенні передоплати поклажодавцем до моменту відвантаження залишків зерна чи його переоформленні, зерновий склад має право припинити відвантаження і відпуск зерна позивачеві до проведення повного розрахунку за надані послуги.

Відповідач не подав суду доказів у підтвердження виставлення позивачеві (остаточного) рахунку на оплату послуг із зберігання 250,000 тон пшениці, що належить позивачеві.

Стосовно оплати послуг із зберігання 250,000 тон зерна пшениці, то сторони не позбавлені права реалізувати свої права та обовязки у відповідності до умов договору та чинного законодавства.

Отже, підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обставини справи у їх сукупності свідчать про підставність і обґрунтованість заявленого позову, а тому суд першої інстанції правомірно задоволив його у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 43 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростували факти, наведені в позовній заяві, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 25.05.2016р. у справі № 926/378/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1