ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р.Справа № 922/3079/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київстар" (м. Харків)
до Публічного акціонерного товариства Футбольний Клуб "Металіст" (м. Харків)
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. №261 від 23.03.2016);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Київстар", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Футбольний Клуб "Металіст" на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №4/ХМ про надання телекомунікаційних послуг, укладеним між сторонами 16.06.2009 року. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 9800,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбаченні договором надання телекомунікаційних послуг №4/ХМ, щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг. Судові витрати просить покласти на відповідача.

03.10.2016 до канцелярії суду (вх.№32464) від представника позивача надійшов супровідний лист, в якому представник позивача просив долучити до матеріалів справи документи згідно додатку.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи документів згідно додатку, вирішив за можливе задовольнити його.

Представник позивача в судовому засіданні 03.10.2016 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 03.10.2016 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовною заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

16.06.2009 між Приватним акціонерним товариством "Київстар" та Публічним акціонерним товариством Футбольний Клуб "Металіст" було укладено договір №4/ХМ про надання телекомунікаційних послуг.

Відповідно до п. 1.1 договору, на підставі виданих згідно з законодавством України ліцензій на здійснення діяльності у галузі зв'язку та у відповідності до домовленості між сторонами, виконавець надає споживачу замовлені споживачем телекомунікаційні послуги з технічними характеристиками, та на умовах, які викладені у відповідних додатках до цього договору, а споживач оплачує вартість таких телекомунікаційних послуг у порядку, передбаченому цим договором та відповідними додатками до нього.

Відповідно до п. 1.2 договору, до телекомунікаційних послуг, що можуть надаватися відповідно до цього договору відносяться наступні послуги виконавця (надалі, коли під телекомунікаційними послугами розуміються всі послуги, замовлені споживачем у відповідності до умов цього договору - "послуги"):

1.2.1. послуги національного зв'язку та міжнародного зв'язку (надалі - "послуги фіксованої телефонії");

1.2.2. надання у користування виділених некомутованих каналів електроз'вязку;

1.2.3. постійний доступ до Глобальної мережі Інтернет;

1.2.4. послуга VPN L2 (Layer 2);

1.2.5. інші послуги передавання даних.

(надалі, коли всі послуги, зазначені в підпунктах 1.2.2. - 1.2.5. вживаються разом - "Послуги передачі даних").

Згідно п. 1.3 договору, замовлення відповідних телекомунікаційних послуг здійснюється шляхом підписання сторонами відповідного додатку А, в якому зазначається перелік замовлених телекомунікаційних послу, їх технічні характеристики, термін/строк протягом якого виконавець зобов'язується розпочати замовлені телекомунікаційні послуги, тощо.

Відповідно до п. 3.2 договору, початок нарахування щомісячної плати за надання відповідної/их замовленої/их послуги/послуг починається з дати, зазначеної у відповідному акті початку надання телекомунікаційних послуг, підписаному сторонами. Форма актів початку надання телекомунікаційних послуг встановлюється у додатку В до договору.

27.07.2010 року сторони договору підписали Додаток А3/2, яким обумовили, що відповідачу будуть надаватися послуги фіксованої телефонії, а саме корпоративна РRІ телефонія.

01.08.2010р., між сторонами був підписаний акт початку надання послуг, яким сторони підтвердили, що позивач розпочав надання замовлених послуг.

Окрім того, 23.03.2012 року, 26.11.2012 року та 27.02.2013 року ПрАТ «Київстар» та ПАТ «Футбольний клуб «Металіст» уклали Додатки А3/3, А3/4 та А1/13, якими відповідач збільшив обсяг замовлених послуг.

Так само як і за Додатком А3/2, факт початку надання послуг за вищевказаними документами оформлювався відповідним актом початку надання послуг.

27 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем був також укладений Додаток А1/13 стосовно надання послуг доступу до мережі Інтернет. ОСОБА_1 ж дня сторони підписали акт приймання-передачі обладнання (Додаток Д2/13) та 15 березня 2013 року сторони підписали акт, яким підтвердили, що ПрАТ «Київстар» розпочав надавати відповідачу послуги з доступу до мережі Інтернет.

Відповідно до пункту 7.2. договору, якщо жодна із сторін не заявить письмово документом, підписаним уповноваженим представником Сторони, про припинення дії договору за 30 календарних днів до закінчення строку його дії, то дія Договору продовжується на кожні наступні 12 (дванадцять) місяців.

Судом встановлено, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, поставив телекомунікаційні послуги на загальну суму 9800,00 грн., проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору №4/ХМ про надання телекомунікаційних послуг від 16.06.2009 року, не сплатив за отримані послуги.

17 червня 2016 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про заборгованість №15702/03, проте не дивлячись на отримання рахунку відповідач заборгованість не сплатив.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушено права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості за надані послуги по договору № 4/ХМ про надання телекомунікаційних послуг від 16.06.2009 в розмірі 9800 грн. правомірна, обґрунтована, така, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Футбольний Клуб "Металіст" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 65; Код ) на користь Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03110, м. Київ, пр-т Валерія Лобановського, 51; Код ) заборгованість в розмірі 9 800 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_2