ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 р. Справа №917/501/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1М,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_3 кооперативу "Юрівка",

вул. М.Бірюзова, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36007

до Полтавської міської ради,

вул. Жовтнева, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000

про зобов'язання поновити договір, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 кооператив "Юрівка" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавської міської ради про зобов'язання поновити договір суперфіцію б/н від 14.04.2010 року на використання земель 57 мікрорайону м. Полтави площею 5,3182 га для забудови, посилаючись на незаконне втручання Полтавської міської ради в безперешкодне користування позивачем вказаною земельною ділянкою.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що згідно рішення Полтавської міської ради від 10.12.2009 року ОСОБА_3 кооперативу "Юрівка" було надано в користування для забудови (суперфіцій) строком на 2 роки на території 57-го мікрорайону земельну ділянку площею 5,3182га для почергового будівництва об'єктів житлово - господарського призначення, на виконання якого 14.04.2010 року між Полтавською міською радою та позивачем було укладено договір суперфіцію на строк до 10.12.2011 року, однак, не зважаючи на належне виконання позивачем умов договору, Полтавська міська рада скасувала свої попередні рішення ( незаконність скасування визнана рішеннями судів), а також відмовляла на триразові звернення позивача про поновлення договору суперфіцію.

Ухвалою господарського суду від 30.03.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 13.04.2016 р

Відповідач у відзиві на позовну заяву(а.с.86-87) та його представник у судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач у встановлений договором строк не звертався до Полтавської міської ради із заявою про продовження необхідних для розгляду заяви документів, а також посилається на те, що на час закінчення дії договору суперфіцію, у позивача в користуванні не перебувала зазначена в договорі земельна ділянка, оскільки рішенням 57 сесії Полтавської міської ради п'ятого скликання від 28.09.2010 року , за клопотанням позивача, надано дозвіл членам обслуговуючого кооперативу "Юрівка" на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки та зобов'язано позивача виготовити технічну документацію із землеустрою на частину земельної ділянки, яка залишилась у користуванні позивача. Рішенням позачергової 58 сесії 21.10.2010 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки ОК "Юрівка" по вул.Журавлиній загальною площею 13 275 кв.м.

Враховуючи те, що позивачем заявлено вимоги щодо поновлення договору щодо неіснуючої земельної ділянки, а також зі спливом строку позовної давності, відповідач наполягає на відмові в задоволенні позовних вимог.

29.04.2016 рок позивачем подана заява б/н про зменшення розміру позовних вимог, в якій ОК "Юрівка" просить поновити договір суперфіцію від 14.04.2010 року на використання земель 57 мікрорайону м. Полтави площею 2,3182 га(а.с.97).

Щодо заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно статті 22 ГПК України позивач до прийняття рішення має право збільшити розмір позовних вимог.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами перших інстанцій", під виглядом збільшення позовних вимог судом приймаються заяви про збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

Пунктом 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 визначено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п.. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про зобов'язання поновити договір. Відтак суд відхиляє заяву про зменшення позовних вимог, як таку, що містить іншу позовну вимогу, ніж ту, що вказана в позовній заяві.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, 09 вересня 2008 р. на установчих зборах створено ОСОБА_3 "Юрівка", затверджено Статут та обрано голову ОСОБА_3. (Копія протоколу №1 та Статуту міститься в матеріалах справи).

12.09.2008 р. ОСОБА_3 "Юрівка" зареєстровано, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серія АОО №790136.

Рішенням Полтавської міської ради (сорок шоста сесія 5-го скликання) від 10 грудня 2009 року ОСОБА_3 "Юрівка" надано в користування для забудови (суперфіцій) на 2 роки на території 57-го мікрорайону земельну ділянку S = 5,3182 га для почергового будівництва об'єктів житлово-громадського призначення (землі житлової та громадської забудови).

14 квітня 2010 року на виконання рішення міської ради (46 сесія 5-го скликання від 10.12.2009р.) між Полтавською міською радою (відповідач, Суперфіціар) та ОСОБА_3 Кооперативом "Юрівка" (позивач, Суперфіціарій) було укладено відповідний Договір суперфіцію, який зареєстровано 26.04.2010р. за №6-с.

14.04.2010 р. згідно акту прийому передачі земельної ділянки Суперфіціар передав, Суперфіціарій прийняв під забудову земельну ділянку в м. Полтаві на території 57 мікрорайону, площею 53182 кв.м. в межах, визначених кадастровим планом.

08.09.2010 р. Виконком Полтавської міської ради рішенням №324 надав містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки на будівництво об'єктів житлово-громадського призначення на території 57 мікрорайону на земельній ділянці площею 53182 м2 на підставі якого була розроблена технічна документація на дану земельну ділянку.

Рішенням позачергової 58-ї сесії Полтавської міської ради 5-го скликання від 21 жовтня 2010 р. "Про передачу земельних ділянок громадянам та надання в користування земельних ділянок по вул. Журавлиній Обслуговуючому кооперативу "Юрівка"" затверджено технічну документацію із землеустрою; земельні ділянки передані у власність громадянам та у користування кооперативу "Юрівка".

Відповідно до вказаного рішення затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки позивача по вул. Журавлиній, загальною площею 13275 кв. м.. Відповідно до статті 102-1 Земельного Кодексу України зобов'язано позивача в місячний термін переоформити договір суперфіцію.

Однак, умови вищезазначеного рішення позивачем не виконано, договір суперфіцію на земельну ділянку по вул. Журавлиній, площею 13275 кв. м. переоформлений не був.

Відповідно пункту 3.3 Договору суперфіцію, користувач має право на поновлення Договору на новий строк.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 кооператив "Юрівка" належно і сумлінно виконав всі умови Договору суперфіцію. А саме, прийняв в строкове платне користування земельну ділянку; сумлінно сплачував податок на землю; регулярно сплачував плату за користування земельною ділянкою до жовтня 2010р., доки міська рада не порушила п. 9.2 Договору та не скасувала рішення позачергової 58-ї сесії міської ради 5-го скликання від 21.10.2010р. "Про передачу земельних ділянок громадянам та надання в користування земельних ділянок по вул. Журавлиній Обслуговуючому кооперативу "Юрівка". Також, на звернення Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру №01-14/3321 від 09.12.13р., провів звірку оплати за користування земельною ділянкою і провів доплату в сумі 5496,79 грн. за листопад 2010 р. .

Також, позивач зазначає, що ніяких претензій Полтавської міської ради до ОСОБА_3 кооперативу "Юрівка" за час дії Договору суперфіцію (до 10.12.2011 р.) і на час звірки (09.12.2013 р) по його невиконанню не надходило, а відтак посилання Полтавської міської ради на те, що кооператив не виконав умови п. 3.3 Договору суперфіцію безпідставні, як і безпідставне твердження, що кооперативу надсилався відповідний лист про відмову.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суперфіцій - це довгострокове, відчужуване та успадковане право користування земельною ділянкою, переданою відплатно чи безвідплатно особі або особам для будівництва та експлуатації на ній будівель та споруд, на які в останньої (останніх) виникає право власності.

Право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) регулюється главою 16-1 Земельного кодексу України, главою 34 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 413 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Право користування земельною ділянкою, наданою для забудови, може відчужуватися або передаватися землекористувачем у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для забудови не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди, що розміщені на такій земельній ділянці), внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Право користування чужою земельною ділянкою для забудови може бути встановлено на визначений або на невизначений строк, крім випадків, передбачених частиною п'ятою цієї статті.

Строк користування земельною ділянкою державної чи комунальної власності для забудови не може перевищувати 50 років.

Згідно зі статтею 416 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою для забудови припиняється у разі:

1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача;

2) спливу строку права користування;

3) відмови землекористувача від права користування;

4) невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд.

Право користування земельною ділянкою для забудови може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 417 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки припинення права користування земельною ділянкою.

З аналізу правових норм, що регулюють право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) вбачається, що суперфіцій є одним з різновидів користування чужою земельною ділянкою.

Як вбачається з вищевказаних норм суперфіцій не містить заборони щодо поновлення договору суперфіцію, у зв'язку з чим до спірних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі договору суперфіцію, можливо також застосовувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка встановлює умови поновлення договору оренди землі в порядку аналогії закону, встановленої статтею 8 Цивільного кодексу України.

Однак, в п. 3.3 Договору сторони погодили, що після закінчення строку даного договору Суперфіціарій має право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Суперфіціарій повинен не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії даного договору повідомити письмово Суперфіціара про намір продовжити його дію із зазначенням підстав такого продовження та надання підтверджуючих ці підстави документів.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом за вих. №10 від 09.11.2011р. звернувся з проханням продовжити термін діючого суперфіцію до Виконавчого комітету Полтавської міської ради - органу місцевого самоврядування, який не є стороною за вказаним договором і в термін пізніше, ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору.

Крім того, судом враховано, що частина земельної ділянки, переданої позивачу за договором, передана у власність членам кооперативу(а.с.103-107), що унеможливлює поновлення договору суперфіцію на земельну ділянку, зазначеної в договорі площі.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо поновлення договору суперфіцію б/н від 14.04.2010 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні з даним позовом не оцінює як правомірне, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, а за наведеним вище мотивуванням суд дійшов висновку про неправомірність позовних вимог. При цьому судом враховано приписи статті 261 Цивільного кодексу України та п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є обєктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України,

суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.