ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 922/1470/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 09.08.2016р.; ОСОБА_2, за довіреністю від 03.10.2016р., ОСОБА_3, за довіреністю від 03.10.2016р;

відповідача ОСОБА_4, за довіреністю від 29.09.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Зонт, м. Одеса (вх.№2165 Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2016р.

у справі №922/1470/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Зонт, м. Одеса

до відповідача Приватного АТ НВЦ Трансмаш, м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.07.2016р. у справі №922/1470/16 (суддя Присяжнюк О.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не доведено факту настання у відповідача строку оплати , як того вимагає п. 3.1.2. договору поставки, та не доведено, що у позивача вже виникло право вимагати такої оплати.

Товариство з обмеженою відповідальністю Зонт, м. Одеса з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського Харківської області від 21.07.2016р. у справі №922/1470/16 скасувати повністю та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апелянт, в обґрунтування своєї правової позиції зазначає про те, що ним належним чином виготовлено, повідомлено про готовність товару до відвантаження, поставлено товар відповідачу, проте відповідач в порушення умов договору поставки не розрахувався за поставлений товар, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 243 000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2016р. суддею доповідачем по справі №922/1470/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 06.09.2016р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2016р. розгляд справи відкладено на 04.10.2016р., у звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю Зонт звернулось до суду апеляційної інстанції з клопотанням про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якому останній просить справу №922/1470/16 призначити до розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Одеському апеляційному господарському суду (вх.№8122 від 06.09.2016р.)

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2016р. задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Зонт про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке відбудеться 04.10.2016р. о 10:30 год., у залі судового засідання №131.

У судовому засіданні 04.10.2016р. представники позивача підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.10.2016р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

19.06.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОНТ (продавець) та Приватним акціонерним товариством Науково виробничий центр Трансмаш (покупець) укладено договір поставки №1318, відповідно до умов якого продавець зобовязується поставити покупцю, а покупець сплатити та належним чином прийняти товар машину для термічного різання металу модель - Комета МП-ІПЛ-ЗК-п-2, 5-8-12-1, в номенклатурі, кількості, комплектності, вказаній у Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору і вказаній у додатку №1 до договору (п.1.1 договору).

Згідно п.2.1. договору поставки, сторонами погоджено, що поставка товару здійснюється продавцем на умовах СРТ м. Луганськ (згідно Інкотермс 2010 р.)

Згідно п.2.2. договору поставки, товар повинен був бути готовий до відвантаження в строк 60 (шістдесят) календарних днів з дати надходження на розрахунковий рахунок продавця попередньої оплати, передбачено п.3.1.1. договору поставки. Строк поставки не пізніше 5-ти банківських днів з моменту отримання оплати згідно п.3.1.2.

Відповідно до п. 3.1. договору поставки, платежі за товар, поставлений продавцем покупцю в рахунок цього договору, здійснюються в національній валюті України в наступному порядку:

п. 3.1.1. - 243 000,0 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. будуть перераховані покупцю в рахунок часткової попередньої оплати на рахунок продавця , вказаний у виставленому ним рахунку - фактурі , на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання договору та виставлення рахунку,

п. 3.1.2. - 243 000,00 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. будуть перераховані покупцю в рахунок часткової попередньої оплати на рахунок продавця , вказаний у виставному ним рахунку - фактурі, на протязі 10-ти банківських днів з моменту повідомлення про готовність товару до відвантаження і підписання договору та виставлення відповідного рахунку-фактури .

п. 3.1.3 - 54 000,00грн. в тому числі ПДВ 7000,0грн. покупець зобов'язується оплатити на протязі 10-банківських днів з моменту підписання акту вводу в експлуатацію , відповідно до 5.1. договору поставки.

Позивач на виконання умов договору поставки, відповідно до Специфікації, яка є додатком № 1 до Договору поставки від 19 червня 2013року за № 1318, зобов'язався передати у власність відповідача товар-машину Комета МП-ІПЛ-ЗК-п-2, 5-8-12-1, яка складається з слідуючих комплектуючих: портал 1 шт., путь рейковий 1 шт., система координатного руху 3 шт., суппорт провідний1 шт., суппорт ведений 3 шт., система автоматичної газової різки 3 шт., стабілізатор 3 шт., підводка прокольна 1 шт., підводка поперечна 1 шт., блок управління 1шт., САПР МАРС, комплект 1 шт. Загалом, як передбачено Специфікацією, сторони домовились, що вартість товару, включаючи податок на додану вартість 20%, становить 540 000,00 грн.

Позивач, на виконання умов договору, виставив відповідачу рахунок на оплату №13/182 від 11.09.2013 року на суму 243 000,0 грн. та поставив на підставі видаткової накладної №165 від 27.12.2013 року комплектуючі до машини для термічного різання металу модель Комета М П-1Пл-ЗК-П-2,5-8-12-1 згідно додатку №1 до договору №1318 від 19.06.2012 року, у складі: шлях рейковий (12м), без підрейкових металоконструкцій). Блок керування з ЧПУ CNC 4000 на загальну суму 243 000,0грн., вказана частина товару була оплачена відповідачем згідно платіжного доручення 32213 від 02.08.2013 року в сумі 243 000,0грн. та прийнята останнім на підставі довіреності №2072 від 24.12.2013 року провідним інженером ОСОБА_5

Надалі, 23.12.2013р. між ТОВ ЗОНТ та ПрАТ НВЦ Трансмаш укладено договір №1318/2 відповідального зберігання товарно-матеріальних цінностей, відповідно до умов якого постачальник передає, а покупець приймає на тимчасове зберігання товарно матеріальні цінності , згідно додатку №1.

Відповідно до додатку №1 до договору №1318/2, позивач зобов'язався передати відповідачу товарно-матеріальні цінності: портал 1 шт., система координатного руху 3 шт., суппорт провідний 1 шт., суппорт ведений 3шт., система автоматичної газової різки 3 шт., стабілізатор 3 шт., підводка прокольна 1 шт., підводка поперечна 1 шт., САПР МАРС, комплект 1 шт. Загалом, як передбачено додатком, сторони домовились, що вартість ТМЦ, включаючи податок на додану вартість 20%, становить 243000,00грн.

Другу частину товару прийняв директор ПрАТ НВЦ Трансмаш ОСОБА_6 згідно акту прийому- передачі ТМЦ на відповідальне зберігання від 27.12.2013 року, на підставі договору відповідального зберігання №1318/2 від 23.12.2013 року.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 26.12.2013 року позивач відвантажив відповідачу машину для термічного різання металу модель Комета М П-1Пл-ЗК-П-2,5-8-12-1 на суму 486 000.0грн., що не заперечується самим відповідачем.

Як зазначав позивач, за вих.№64 від 08.04.2014р. ним направлено лист про необхідність сплати заборгованості, на що, останнім отримано лист від відповідача за №539 від 05 травня 2014року яким відповідач визнав заборгованість та запевнив, що здійснить погашення заборгованості при першій же можливості, також листом вих№9 від 02.02.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою сплати 243 000,0грн. та отримати товар або повернути вищевказану машину відповідачу відповідно до умов п.2.3.4. договору №1318/2 відповідального зберігання.

Зазначене вище й стало підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з оплати товару в сумі 243 000,00 грн.

21.07.2016р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, як вже зазначалось, 19.06.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ЗОНТ та Приватним акціонерним товариством Науково виробничий центр Трансмаш укладено договір поставки №1318, відповідно до умов якого продавець зобовязується поставити покупцю, а покупець сплатити та належним чином прийняти товар машину для термічного різання металу модель - Комета МП-ІПЛ-ЗК-п-2, 5-8-12-1, в номенклатурі, кількості, комплектності, вказаній у Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору і вказаній у додатку №1 до даного договору.

У пункті 3.1. договору поставки сторони погодили, що платежі за товар, поставлений продавцем покупцю в рахунок цього договору, здійснюються в національній валюті України в наступному порядку:

п. 3.1.1. - 243 000,0 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. будуть перераховані покупцю в рахунок часткової попередньої оплати на рахунок продавця , вказаний у виставленому ним рахунку - фактурі , на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання договору та виставлення рахунку,

п. 3.1.2. - 243 000,00 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. будуть перераховані покупцю в рахунок часткової попередньої оплати на рахунок продавця , вказаний у виставному ним рахунку - фактурі, на протязі 10-ти банківських днів з моменту повідомлення про готовність товару до відвантаження і підписання договору та виставлення відповідного рахунку-фактури .

п. 3.1.3 - 54 000,00грн. в тому числі ПДВ 7000,0грн. покупець зобов'язується оплатити на протязі 10-банківських днів з моменту підписання акту вводу в експлуатацію , відповідно до 5.1. договору поставки.

На виконання умов договору поставки, позивач направив відповідачу повідомлення №147 про готовність товару на відвантаження та виставив рахунок №13/182 на другу частину товару на суму 243 000,00 грн.

Проте, місцевий господарський суд критично сприйняв лист позивача №147 від 03.09.2013 року, як повідомлення про готовність відвантаження товару, пославшись на те, що зазначений лист містить інший зміст, а саме в ньому йдеться про виклик спеціалістів відповідача на проведення прийомки обладнання та необхідності бронювання готелю.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду та зазначає наступне.

У повідомленні від 03.09.2013 року №147 йдеться про наступне: «У відповідності до договору поставки МТР «Комета» зав. №654, для проведення прийомки обладнання запрошуємо Ваших спеціалістів на наше підприємство 06.09.2013р. Просимо повідомити точну дату, прізвища працівників, які приїдуть, а також необхідність в бронюванні готелю». (а.с.22)

Пунктом 2.3 договору поставки передбачено, що ТОВ «Зонт» повідомляє факсом або телефонограмою ПАТ НВЦ «Трансмаш» за три банківські дні до настання строку поставки про готовність товару до відвантаження, повідомляючи наступні дані: дату відвантаження, найменування товару, серійний номер товару, кількість місць, вага брутто, номер договору.

Так, аналізуючи зміст повідомлення від 03.09.2013р. №147, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач належним чином повідомив факсограмою відповідача за три банківські дні до настання строку поставки про готовність товару до відвантаження, що підтверджується вихідним факсимільним повідомленням за вересень 2013 року (а.с.138).

Крім того, позивач зазначив, що повідомлення стосується саме договору поставки та спірних правовідносин, які виникли між сторонами, позивач зазначив у повідомленні найменування товару - «МТР Комета» та серійний номер товару - №654.

А отже, позивач, враховуючи не тільки умови договору поставки, а й звичаї ділового обороту надіслав повідомлення №147, яке засвідчує готовність товару до відвантаження.

Окрім того, вказане повідомлення №147 надіслане позивачем в період очікування відповідачем відвантаження товару не могло сприйматися відповідачем інакше як те, що умови договору виконуються, а товар підготовлений до відвантаження.

На думку колегії суддів, в разі недостатності такого повідомлення відповідач не був позбавлений права звернутися до позивача за уточненнями.

Однак, відповідач жодних претензій щодо неналежного його повідомлення про готовність товару до відвантаження не предявляв.

Приписами частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України встановлено, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Також, місцевий господарський суд, дослідивши рахунок №13/182 від 11.09.2013 року, дійшов висновку, що позивачем не надано доказів виставлення відповідачем рахунку на оплату другої партії товару, який міг би бути доказом підтвердження замовлення постачальником другої партії, оскільки найменування товару, що визначено у спірному рахунку не відповідає найменуванню другої партії товару.

Друга частина товару передавалась відповідачеві на відповідальне зберігання та прийнята відповідачем відповідно акту прийому передачі ТМЦ на відповідальне зберігання за договором №1318/2 від 23.12.2013 року, термін дії якого закінчився .

З такими висновками господарського суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може та зазначає наступне.

У п.1.1 договору поставки сторони визначили, що предмет договору складає: машина для термічного різання металу модель - Комета МП-ІПЛ-ЗК-п-2,5-8-12-1, яка представляє собою цілісний комплекс, який складається з з слідуючих комплектуючих: портал 1 шт., путь рейковий 1 шт., система координатного руху 3 шт., суппорт провідний1 шт., суппорт ведений 3 шт., система автоматичної газової різки 3 шт., стабілізатор 3 шт., підводка прокольна 1 шт., підводка поперечна 1 шт., блок управління 1шт., САПР МАРС, комплект 1 шт.

Тобто, укладаючи договір поставки відповідач замовив у позивача товар - цілісний комплекс, без посилань на частини або партії.

Крім того, жодним пунктом договору поставки не передбачено поставку товару партіями або частинами.

Як вже зазначалось, у пункті 3.1. договору поставки сторони погодили, що платежі за товар, поставлений продавцем покупцю в рахунок цього договору, здійснюються в національній валюті України в наступному порядку: 243 000,0 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. будуть перераховані покупцю в рахунок часткової попередньої оплати на рахунок продавця , вказаний у виставному ним рахунку - фактурі , на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання договору та виставлення рахунку, 243 000,00 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. будуть перераховані покупцю в рахунок часткової попередньої оплати на рахунок продавця , вказаний у виставному ним рахунку - фактурі, на протязі 10-ти банківських днів з моменту повідомлення про готовність товару до відвантаження і підписання договору та виставлення відповідного рахунку-фактури .

А отже, дослідивши рахунок від 11.09.2013р. №13/182, колегія суддів зазначає, що у графі найменування зазначено: «МТР Комета», в той час як сума 243 000,00 грн. не є вартістю другої частини або партії товару, а відповідно до положень пункту 3.1.2 договору є другою частиною повної вартості товару, з урахуванням попередньо сплаченої відповідачем першої частини товару 243 000,00 грн.

Крім того, необґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що друга частина товару передавалась відповідачеві на відповідальне зберігання та прийнята відповідачем відповідно акту прийому передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання за договором №1318/2 від 23.12.2013 року, термін дії якого закінчився, у звязку з тим, що рахунок № 13/182 виставлений відповідачу - 11.09.2013р. на виконання п.3.1.2 договору поставки, а договір №1318/2 зберігання товарно-матеріальних цінностей укладений 23.12.2013р., у звязку з невиконанням відповідачем умов договору поставки щодо оплати товару.

А отже, є передчасним, також, і висновок місцевого господарського суду про те, що рахунок №13/182 від 11.09.2013 року не підтверджує настання строку виконання зобов'язань відповідача з оплати вартості другої частини поставленого товару.

Так, як вбачається з листа відповідача за №50/032 від 09.06.2016 року, в якому останній запропонував позивачу вирішити питання наступним чином - або пролонгувати договір відповідального зберігання №1318/2 до 15.12.2016 року з відповідним графіком погашення заборгованості, або повернути обладнання у випадку отримання дозволу на переміщення обладнання через лінію розмежування по прибуттю залізничного вагону в м. Словянськ за умови повернення попередньої оплати в сумі 243 000,00грн.

Позивач листом №34 від 22.06.2016р. відхилив пропозиції відповідача та наполягав на погашенні заборгованості в сумі 243000,00грн.

Господарський суд першої інстанції вказав на те, що з вказаного листа не зрозуміло на який саме договір посилається позивач, як на підставу виконання зобовязання, оскільки визначені у листі від 22.06.2016року правова природа, дата договору, строки оплати товару суперечать документам наданим самим же позивачем.

Проте, колегія суддів з такими висновками погодитись не може, оскільки у вказаному листі йдеться про правовідносини, які склалися між сторонами з приводу договору поставки.

Також, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив про те, що копія товарно-транспортної накладної від 26.12.2013р. не відповідає ознакам первинного документу, що підтверджує здійснення господарської операції з поставки товару за договором, у розумінні вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, на підставі якого здійснюється господарська операція з поставки (купівлі-продажу) товару, нарахування податків і здійснення розрахунків за товар, оскільки зазначена товарно-транспортна накладна від 26.12.2013 р. не містить власного номеру, номеру подорожнього листа, реквізитів договору, реквізитів довіреності на особу, що приймала ТМЦ, дати видаткової накладної, дати отримання товару отримувачем.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 9 цього Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Для складання товарно транспортної накладної чинне законодавство України не вимагає обовязкового зазначення наступних реквізитів: власного номеру, номеру подорожнього листа, реквізитів договору, реквізитів довіреності на особу, що приймала товарно- матеріальні цінності, дати видаткової накладної, дати отримання товару отримувачем.

Таким чином, товар-транспортна накладна від 26.12.2013р. є первинним документом, в розумінні ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки містить підписи, які скріплені печатками, відповідно до вимог діючого законодавства України.

А отже, враховуючи той факт, що позивач виконав свої зобовязання у повному обсязі, а саме поставив відповідачу товар на суму 486000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, проте відповідачем в порушення норм чинного законодавства України та договору поставки не виконано зобовязань по оплаті товару на суму 243 000,00 грн., позовні вимоги про стягнення 243 000,00 грн. підлягають до задоволення.

За таких обставин, висновки місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено факту того, що у відповідача вже наступив строк оплати, як того вимагає п. 3.1.2. договору поставки, та, відповідно, не доведено, що у позивача вже виникло право вимагати такої оплати є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та зібраними по справі доказами.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

А отже, доводи викладені в апеляційній скарзі підлягають до задоволення, оскільки є законними, обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи та зібраними по справі доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2016р. у справі №922/1470/16 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким позов слід задовольнити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 99, 101, п.2 ст. 103, п.1,3 ч.1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Зонт, м. Одеса задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2016р. у справі №922/1470/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного АТ НВЦ Трансмаш, м. Харків (провулок Отакара Яроша, 18, офіс 107, м. Харків, 61045, , р/р НОМЕР_1 в ЛОД АО «ОСОБА_7 ОСОБА_5», м. Луганськ, МФО 304007) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Зонт, м. Одеса (пр. Маршала Жукова, 103, м. Одеса, 65104, , р/р 4801 в АБ «Південний», МФО 328209) 243 000,00 грн. заборгованості з оплати товару за договором поставки від 19.06.2013р. №1318 та 4009,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06.10.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Хачатрян В.С.