ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа № 910/13808/16

За позовом Приватного підприємця ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська

про стягнення 7559,50грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Приватний підприємець ОСОБА_1 (далі ПП ОСОБА_1В.) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська (далі ТОВ Птахофабрика Київська) про стягнення 7559,50грн у т.ч.:

- 7000,00грн основна заборгованість

- 457,00грн інфляційних втрат;

- 102,50грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором про перевезення вантажів б/н від 22.01.2016 в частині оплати за перевезення вантажу.

Відповідач у справі ТОВ Птахофабрика Київська документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

20.09.2016 від позивача надійшла заява, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги у даній справі, та просить розглядати справу за його відсутності за наявними в маті ралах справи доказами.

Також у вказаній заяві міститься клопотання про повернення оригіналів документів після їх огляду

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом, відповідно до заявки відповідача №38 від 23.02.2016 (а.с.22) відповідачем замовлено у позивача послуги перевезення у сполученні Київ-Івано-Франківськ.

Згідно вказаної заявки вартість послуг становить 10 000,00грн і повинні була сплачуватись на підставі рахунку, акту, заявки ТТН протягом 7 днів, після надання оригіналів вказаних документів.

Як вбачається з накладної (а.с.25) позивачем перевезення вантажу обумовленого заявкою.

25.02.2016 між сторонами складено акт про виконання транспортні послуги (а.с.27), а також позивачем для оплати послуг виписано відповідачу рахунок №СФ-036 від 25.02.2016 на суму 10 000,00грн.

Відповідачем не заперечуються вказані обставини.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо оплати наданих позивачем послуг, а також застосування до нього відповідальності встановленої чинним законодавством.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, перевезення, зокрема вантажу, здійснюється за договором перевезення.

Згідно ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

За перевезення, зокрема, вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 917 ЦК України, перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Приймаючи до уваги, що акт виконаних робіт був підписаний сторонами 25.02.2016, рахунок на оплату оформлений також 25.02.2016, строк виконання зобовязання з оплати настав для відповідача 02.03.2016, проте, як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач за надані послуги розрахувався частково а саме 26.04.2016 на суму 1000,00грн та 27.04.2016 на суму 2000,00грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не оплачені надані позивачем послуги з перевезення, він є таким, що прострочив виконання зобовязань в розмірі 7000,00грн.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 7000,00грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповдіача 457,00грн втрат від інфляції за період з березня 2016 по травень 2016 та 102,50грн 3% річних за період з березня 2016 по липень 2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд не погоджується з розрахунком інфляційних втрат здійсненим позивачем за період з березня 2016 по травень 2016, оскільки у відповідності до ст. 625 ЦК України такий показник як індекс інфляції має розраховуватись за весь період прострочення (також див. пост. ВГСУ від 01.02.2012 №52/30, п.2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 №01-06/928/2012).

Крім того, суд зазначає, що у червні та липні мав відємне значення (тобто мала місце дефляції).

Так, за розрахунком суду, розмір інфляційних втрат становить за період з березня по липень 2016 року 438,99грн, в задоволенні вимог про стягнення 18,01грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Розмір 3% річних, за розрахунком суду, складає 10,85грн; в задоволенні вимог про стягнення 1,658грн 3% річних суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у сумі 1373,87грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 7 000,00грн основного боргу, 438,99грн інфляційних втрат, 10,85грн 3% річних, а також 1373,87грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 18,01грн інфляційних втрат та 1,65грн 3% річних в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.10.2015

Суддя С.І. Чонгова