КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа№ 910/7347/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Суліма В.В.

Агрикової О.В.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Кудлай О.Г. довіреність №48 від 12.01.16

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Долівенко"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07 червня 2016 року

у справі №910/7347/16 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Долівенко"

про стягнення 35 967,44 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 35 967,44 грн. (а.с.4-6).

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/7347/16 від 07 червня 2016 року, позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ "Долівенко" на користь ТОВ "Білоцерківвода" 9 498,53 грн. інфляційних втрат, 1 459,98грн. 3% річних, та 474,79 грн. пені, в іншій частині позову відмовлено (а.с.121-126).

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТОВ "Долівенко" звернулось до суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/7347/16 від 07 червня 2016 року (а.с.136-139).

08 липня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду у справі №910/7347/16 апеляційну скаргу ТОВ "Долівенко" прийнято до провадження колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів Хрипуна О.О., Гаврилюка О.М. та призначено до розгляду на 03 серпня 2016 року (а.с. 130-131).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. на лікарняному, справу №910/7347/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів - Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

05 серпня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Долівенко" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/7347/16 від 07 червня 2016 року прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В. та призначено до розгляду на 06 вересня 2016 року.

06 вересня 2016 року від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

06 вересня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 27 вересня 2016 року.

19 вересня 2016 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 26 вересня 2016 року, у зв'язку зі звільненням у відставку та припиненням повноважень судді Рудченка С.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, для розгляду справи №910/7347/16 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Суліма В.В.

26 вересня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Долівенко" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 червня 2016 року у справі №910/7347/16 прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Суліма В.В.

27 вересня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 11 жовтня 2016 року.

У судовому засіданні 11 жовтня 2016 року представник ТОВ " Білоцерківвода " надав пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник ТОВ "Долівенко" у судове засідання 11 жовтня 2016 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою відповідача про отримання копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2016 р. про відкладення розгляду справи на 11.10.2016 р. на клопотання зазначеної особи про видачу вказаної ухвали (а.с. 199).

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представника відповідача не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

12 серпня 2013 року між ТОВ "Білоцерківвода" (далі - позивач, виконавець) ТОВ "Долівенко" (далі - відповідач, споживач) був укладений Договір № 9278 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (надалі - Договір), за умовами якого виконавець зобов'язується надавати відповідачу послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у необхідних обсягах та відповідної якості, а споживач зобов'язується своєчасно і в повному обсязі оплачувати отримані послуги за встановленим тарифом у строки і на умовах, передбачених Договором (а.с. 53-56).

Відповідно до п.п. 5.5.20, 5.5.21 Договору до змісту зобов'язань споживача входить забезпечення якості стічних вод, які потрапляють до міської каналізації, відповідно до норм допустимих концентрацій забруднюючих речовин, визначених Додатком №3 до Договору, а також виключення можливості скиду стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 р. у справі № 910/8183/15-г (а.с. 27-30), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2015 р. (а.с. 31-36), задоволено частково позовні вимоги ТОВ "Білоцерківвода" до ТОВ "Долівенко", стягнуто з відповідача на користь позивача 48 138,36 грн. заборгованості за скид до міської каналізації стічних вод з перевищенням концентрації забруднюючих речовин, 100 грн. пені, 8 029,73 грн. інфляційних втрат, 656,79 грн. 3% річних та 1 619,40 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2015 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2015 р. та рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 р. у справі № 910/8183/15-г в частині стягнення з ТОВ "Долівенко" пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат скасовано та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.07.2015 р. залишено без змін (а.с. 37-40).

Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 р. у справі № 910/8183/15-г встановлено, що відповідач в порушення умов договору, Правил приймання стічних вод не сплатив на користь позивача кошти у розмірі 48 138,36 грн. по рахунку № 70 від 07.10.2014 р. за скид наднормативних забруднень до міської каналізації.

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 р. у справі № 910/8183/15-г позовні вимоги ТОВ "Білоцерківвода" до ТОВ "Долівенко" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 7 034,79 грн. пені, 8 029,73 грн. інфляційних втрат, 613,27 грн. 3% річних (а.с. 41-42).

В ході розгляду вказаної справи судом встановлено, що: "відповідно до приписів п. 8.12.22 місцевих Правил приймання стічних вод рахунок позивача № 70 від 07.10.2014 р. мав бути оплачений споживачем протягом 10 днів після його отримання, відповідач рахунок № 70 від 07.10.2014 р. отримав не пізніше 13.10.2014 р, а тому останнім днем оплати є 23.10.2014 р. і прострочення має місце з 24.10.2014 р."

Відтак, судом стягнуто з відповідача на користь позивача пеню, інфляційні втрати та 3% річних, розраховані за період з 24.10.2014 р. по 27.03.2015 р.

Оскільки частиною 2 статті 35 ГПК України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, отже, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 р. у справі № 910/8183/15-г щодо нарахування суми основного боргу та у рішенні Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 р. щодо розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних, які набрали законної сили, мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню при розгляді цієї справи.

Свої вимоги у даній справі позивач обґрунтовує тим, що оскільки відповідач не виконав зобов'язань з погашення заборгованості за скид до міської каналізації стічних вод з перевищенням концентрації забруднюючих речовин на суму 48 138,36 грн., наявність якої підтверджено судовим рішенням, то він має сплатити на користь позивача інфляційні втрати, 3% річних та пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 28.03.2014 р. по 01.04.2016 р.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України у постановах від 12.09.2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 р. у справі № 3-142гс11.

Основну заборгованість із плати за скид наднормативних забруднень у розмірі 48 138,36 грн. було стягнуто з відповідача за наслідками виконавчого провадження органом ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві згідно ВП № 48982923/8 та перераховано на рахунок позивача 30.03.2016 р., що підтверджується випискою з його рахунка (а.с. 44-45).

Отже, виписка банку ПАТ "КРЕДІ АГРИКОЛЬ БАНК" по рахунку 763 ТОВ "Білоцерківвода" станом на 30.03.2016 р. свідчать про те, що відповідачем фактично погашено заборгованість 30.03.2016 р., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, що не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, починаючи з 28.03.2015 р. (наступний день за днем закінчення нарахувань 3% і інфляційних втрат, стягнутих рішенням у справі № 910/8183/15-г) по 30.03.2016 р. (день погашення заборгованості - надходження коштів на рахунок позивача), а початок періоду нарахування визначений позивачем правомірно, адже здійснений з урахуванням періоду таких нарахувань за порушення строків розрахунку, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 р. у справі № 910/8183/15-г.

Оскільки грошове зобов'язання відповідача перед позивачем в сумі 48 138,36 грн. підтверджено і у наведений період має місце прострочення його виконання, тому згідно зі ст. 625 ЦК України наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Здійснивши перерахунок заявлених вимог щодо інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем невірно визначений останній день здійснення вказаних нарахувань (замість 30.03.2016 р. вказано 01.04.2016 р.), то вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 9 498,53 грн. задовольняються в межах цієї суми, а 3% річних підлягають задоволенню на суму меншу від розрахованої позивачем у розмірі 1 459,98 грн.

Що стосується заявленої до стягнення з відповідача пені в сумі 25 001,02 грн. за період з 28.03.2015 р. по 01.04.2016 р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 4.5 Договору встановлено, що у разі перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах споживач здійснює оплату за послуги водовідведення згідно наданого виконавцем рахунку із застосуванням коефіцієнта кратності у відповідності до вимог "Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Біла Церква", затверджених рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №424 від 25.12.2013.

Отже плата за скид наднормативних забруднень є результатом застосування коефіцієнту кратності за наслідками перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах та входить до вартості послуги водовідведення у випадку вчинення таких дій споживачем, а доводи апеляційної скарги про те, що умовами договору не передбачено нарахування пені за несплату послуг за скид понаднормативних забруднень є безпідставними.

Згідно з п.п. 2 п. 6.1. Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в розрахунковий період. Нарахування пені здійснюється за кожен день прострочення платежу, включаючи день оплати.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Здійснивши перерахунок заявлених вимог щодо суми пені у розмірі 25 001,02 грн. за період з 28.03.2015 р. по 01.04.2016 р., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при здійсненні цього розрахунку позивачем не враховано, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 р. у справі № 910/8183/15-г вже було стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення грошових зобов'язань за договором за період з 24.10.2014 р. по 27.03.2015 р., тобто, за 5 місяців і 3 дні.

Отже, враховуючи допустимий ч. 6 ст. 232 ГК України період можливості нарахування штрафних санкцій, належна до стягнення з відповідача сума пені має бути розрахована за період з 28.03.2015 р. по 24.04.2015 р. та становить 2 215,68 грн.

Поряд з цим колегія суддів зазначає про вірність висновків суду першої інстанції про задоволення клопотання відповідача щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Згідно з приписами ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У ст. 261 ЦК України закріплено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Матеріалами справи підтверджується, що позовна заява №1-03/09-931 від 07.04.2016 р. про стягнення 25 001,02 грн. пені була направлена до суду 19.04.2016 р., а позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню по 24.04.2015 р., отже позивачем пропущено строк позовної давності щодо пені за період з 28.03.2015 р. по 18.04.2015 р.

Отже, з урахуванням застосування заявленого відповідачем строку позовної давності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню за період з 19.04.2015 р. по 24.04.2015 р. у розмірі 474,79 грн.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до абз. 6 п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ ГПК України", не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції мав задовольнити клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Однак, оскільки станом на момент прийняття рішення у даній справі справу № 911/630/16 вже було розглянуто та винесено рішення від 06.05.2016 р., яким у задоволенні позовних вимог - відмовлено, та яке набрало законної сили, було оскаржене та згодом залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 р., вказане порушення не призвело до прийняття неправильного по суті рішення та не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07 червня 2016 року у справі №910/7347/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Долівенко" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 червня 2016 року у справі №910/7347/16 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Долівенко" на рішення Господарського суду міста Києва від 07 червня 2016 року у справі №910/7347/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07 червня 2016 року у справі №910/7347/16 залишити без змін.

3. Справу №910/7347/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді В.В. Сулім

О.В. Агрикова