ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2016р. Справа№ 914/2105/16

За позовом: Фермерського господарства «Рисовський», с. Зубра,

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів,

про: надання на праві оренди земельної ділянки площею 38 м.кв. на проспекті ОСОБА_1, 109 у м. Львові.

Суддя М. Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: не зявився,

відповідача: ОСОБА_2 довіреність №4-1104-129 від 24.02.2016 р.

Представнику відповідача розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Фермерського господарства «Рисовський» до Львівської міської ради про надання на праві оренди земельної ділянки площею 38 м.кв. на проспекті ОСОБА_1, 109 у м. Львові згідно представленого проекту для торгівлі для ведення фермерського господарства.

Ухвалою суду від 12.08.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 22.08.2016 р. Строк розгляду справи, з врахуванням вимог ст. 69 ГПК України, закінчується 11.10.2016 р.

Рух справи відображено у попередніх ухвалах суду.

В судове засідання 10.10.2016 р. представник позивача не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив.

В судове засідання 10.10.2016р. представник відповідача зявився, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Повідомив суд, що 03.10.2016 р. через канцелярію суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали Львівської міської ради №3840 від 18.09.2014 р.

Також 22.08.2016 р. представником відповідача було подане клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, яке мотивоване тим, що аналогічний спір між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав вже розглядався судом, про що свідчить рішення господарського суду Львівської області від 26.10.2015р. у справі №914/2784/15.

Розглянувши клопотання відповідача про припинення провадження у справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4.5. Постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Як вбачається з рішення суду, на яке посилається відповідач, позивачем у справі №914/2784/15 являлися ФГ Рисовський, відповідачем Львівська міська рада. Предметом позову у вказаній справі було надання під реконструкцію частини галереї торгового центру на проспекті ОСОБА_1 109 у м. Львові для торгівлі продуктами бджільництва земельну ділянку площею 15 кв. м. на право власності, оренди, суперфіцію.

Враховуючи наведене суд зазначає, що предмет позову та підстави звернення позивача до суду у справі №914/2784/15 не є тотожними предмету спору та підставам у даній справі, а тому судом відхиляється клопотання відповідача про припинення провадження.

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач у справі - Фермерське господарство Рисовський, посилаючись на рішення господарського суду Львівської області від 17.01.2012 р. у справі №5015/6840/11, яким визнано порушеним право Фермерського господарства Рисовський та приватного підприємця ОСОБА_3 на розгляд заяви про надання в оренду земельної ділянки та надання обґрунтованої відповіді, звернувся до Львівської міської ради з заявою (№3-9-5940 від 29.02.2012 року), якою просив надати йому в користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, особистого селянського господарства для встановлення павільйону торгівлі власною квітковою продукцією площею 38 кв.м. (площа павільйону 12 кв.м.) (а.с.14)

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 року у справі №450/4743/13-а (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 року у справі №876/4359/15) визнано протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_3 про надання йому земельної ділянки, площею 38 кв. м на проспекті ОСОБА_1 у м. Львові по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 кв. м під реконструкцію частини галереї торгового центру на проспекті ОСОБА_1, 109 у м. Львові по договору суперфіцію, згідно представленого проекту. Поряд з тим, суд постановив поновити порушені права ОСОБА_3 та зобовязати Львівську міську раду розглянути заяву ОСОБА_3 щодо передачі в оренду по договору суперфіцію зазначених вище земельних ділянок. (а.с.12-13)

Згідно ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

З огляду на наведене, Фермерське господарство Рисовський звернулось до господарського суду з позовом до Львівської міської ради про надання на праві оренди земельної ділянки площею 38 м.кв. на проспекті ОСОБА_1, 109 у м. Львові згідно представленого проекту для торгівлі для ведення фермерського господарства.

Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальні громади сіл, селищ і міст можуть об'єднувати на договірних засадах об'єкти комунальної власності, а також кошти бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, організацій і установ, створювати для цього відповідні органи і служби. Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

Згідно ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Зокрема ч.ч. 1,2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з ч.ч.1, 2, 11 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років.

Частинами 1,2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Позивач звернувся до суду з вимогою про надання на праві оренди земельної ділянки площею 38 м.кв. на проспекті ОСОБА_1, 109 у м. Львові згідно представленого проекту для торгівлі для ведення фермерського господарства.

Частиною 1 статі 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької

діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до ст. 12 цього Закону Землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.04.2016 р. 18-1323-0.2-2105/2-16 встановлено, що згідно земельно-кадастрових даних, земельна ділянка на просп. Червоної Калини, 109 у м. Львові площею 0,8000 га знаходиться у користуванні ТЦ «Зубра». (а.с.48)

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.10.2015 р. у справі №914/2784/15, залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 р., відмовлено у задоволенні позову Фермерського господарства Рисовський до Львівської міської ради про надання під реконструкцію частини галереї торгового центру на проспекті ОСОБА_1, 109 у м. Львові для торгівлі продуктами бджільництва, земельну ділянку площею 15 кв. м на праві власності, оренди, суперфіцію. (а.с. 29-34)

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.10.2015 р. у справі №914/2784/15 встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що нежитлові приміщення торгової галереї, що знаходиться за адресою: просп. Червоної Калини, 109, м. Львів належать на праві власності іншим субєктам.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства; сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 р. №548, Класифікації видів цільового призначення земель застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. Класифікації видів цільового призначення земель визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Відповідно до містобудівної документації «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони» на проспекті ОСОБА_1, 109 у м. Львові не має земель призначених для ведення фермерського господарства.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Згідно з ч.2 ст.20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами.

За приписами статей 1 та 2 ГПК України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з вимогою про надання на праві оренди земельної ділянки площею 38 м.кв. на проспекті ОСОБА_1, 109 у м. Львові згідно представленого проекту для торгівлі для ведення фермерського господарства.

Частинами 1,2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки площею 38 кв.м. на просп. Червоної Калини, 109 у м. Львові.

Як вбачається з Ухвали Львівської міської ради від 18.09.2014 р. №3840 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони», ухвалено затвердити містобудівну документацію План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони» та додано План проведення зонування території Сихівського району, згідно якого на проспекті ОСОБА_1, 109 у м. Львові відсутні землі призначені для ведення фермерського господарства.

Таким чином, судом встановлено, що позивач просить суд надати для ведення фермерського господарства на праві оренди земельну ділянку площею 38 кв.м. на просп. Червоної Калини, 109 у м. Львові із земель які є землями забудови.

Частиною 1 статі 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до ст. 7 цього Закону надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України

Відповідно до ст. 12 цього Закону землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Як встановлено судом, відповідно до листа відділу Держгеокадастру у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.04.2016 р. 18-1323-0.2-2105/2-16 встановлено, що згідно земельно-кадастрових даних, земельна ділянка на просп. Червоної Калини, 109 у м. Львові площею 0,8000 га знаходиться у користуванні ТЦ «Зубра». (а.с.48)

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 р. №548, Класифікації видів цільового призначення земель застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. Класифікації видів цільового призначення земель визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів.

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.10.2015 р. у справі №914/2784/15 встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що нежитлові приміщення торгової галереї, що знаходиться за адресою: просп. Червоної Калини, 109, м. Львів належать на праві власності іншим субєктам.

Як встановлено судом, позивач просить суд надати на праві оренди земельну ділянку площею 38 кв.м. на просп. Червоної Калини, 109 у м. Львові для ведення фермерського господарства, яка відноситься до земель забудови без зміни цільового призначення та без рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Таким чином, вимоги позивача про надання на праві оренди земельної ділянки площею 38 кв.м. на просп. Червоної Калини, 109 у м. Львові згідно представленого проекту для торгівлі для ведення фермерського господарства, є не обґрунтованою та не підлягає до задоволення, тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір в силу ст. 49 ГПК України слід залишити за позивачем.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2.Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 17.10.2016 р.

Суддя Синчук М.М.