ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
УХВАЛА

05 жовтня 2016 року Справа № 5013/462/12

Суддя Господарського суду Кіровоградської області Коваленко Н.М., розглянувши у справі № 5013/462/12 від 10.05.2012

про банкрутство Знам'янського комунального підприємства теплових мереж, 27400, Кіровоградська область, м. Знам'янка, вул. Свердлова, 47,

матеріали за заявою № 02-01/1-60 від 29.09.2016 Знам'янського комунального підприємства теплових мереж в особі ліквідатора, арбітражного керуючого ОСОБА_1, 28008, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Айвазовського, 42а,

до відповідача 1. гр. ОСОБА_2, 27400, Кіровоградська область, м. Знам"янка, вул. Новоселів, 15,

відповідача 2. гр. ОСОБА_3, 27400, АДРЕСА_1,

відповідача 3. Приватного підприємства "Експертне агентство", 25015, м. Кіровоград, Студентський бульвар, 22/12,

про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу, укладеного в ліквідаційній процедурі та визнаного господарським судом в межах провадження у справі про банкрутство недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор Знам'янського комунального підприємства теплових мереж, арбітражний керуючий ОСОБА_1, у межах провадження у справі № 5013/462/12 про банкрутство Знам'янського комунального підприємства теплових мереж, звернувся до господарського суду з заявою до гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3 та ПП "Експертне агентство" про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу, укладеного в ліквідаційній процедурі та визнаного господарським судом в межах провадження у справі про банкрутство недійсним, з відповідними вимогами.

В обґрунтування зазначених вимог заявник посилається, зокрема, на ст. 15, 16, 203, 215, 216 ЦК України, ст. 1, 4-1, 12 ГПК України, ст. 10, 44, 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції після набрання чинності Законом України від 22.12.2011 року № 4212-VI) та ст. 3-1, 5, 17, 23-26, 29, 30, 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності Законом України від 22.12.2011 року № 4212-VI).

Відповідно до п. 1-1 Розділу Х ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції після набрання чинності Законом України від 22.12.2011 року № 4212-VI) Положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури".

За п. 40 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212- VІ) положення Закону застосовуються господарськими судами у розгляді справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності, тобто з 19.01.2013.

Наведене стосується й вирішення спорів, зазначених у частині четвертій статті 10, статті 20 та частині восьмій статті 23 Закону. Водночас положення Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство (розділ IV Закону "Продаж майна у провадженні у справі про банкрутство" та статті Закону, що визначають процедури санації та ліквідації), застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено до набрання ним чинності, з урахуванням викладеного у пункті 33 цього Інформаційного листа. Якщо процедура продажу майна боржника розпочата до набрання чинності Законом, то вона повинна бути завершена в порядку, передбаченому у попередній редакції Закону, в разі якщо станом на 19.01.2013 здійснено публікацію оголошення про продаж майна або комітетом кредиторів встановлено порядок реалізації майна боржника.

Провадження у справі № 5013/462/12 про банкрутство Знам'янського комунального підприємства теплових мереж порушено ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 10.05.2012.

Постановою від 07.06.2012 господарський суд визнав Знам'янське комунальне підприємство теплових мереж (код 23897718) банкрутом. Відкрив ліквідаційну процедуру щодо Знам'янського комунального підприємства теплових мереж (вул. Свердлова, 47, м. Знам'янка, Кіровоградська область) на дванадцять місяців. Призначив ліквідатора банкрута.

При цьому ліквідатори банкрута неодноразово змінювалися, строк ліквідаційної процедури банкрута неодноразово продовжувався.

Враховуючи викладені обставини, у справі № 5013/462/12 про банкрутство Знам'янського комунального підприємства теплових мереж, не можуть застосовуватися положення Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції після набрання чинності Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI в частині, що регулює вирішення спорів, зазначених у частині четвертій статті 10, статті 20 та частині восьмій статті 23 Закону в зазначеній редакції, тощо.

При цьому, Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції до набрання чинності Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI, Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції після набрання чинності Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI, ГПК України, тощо, не передбачена можливість розгляду подібних вимог предявлених в межа справи про банкрутство до фізичних осіб.

За ч. 1, 2 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції до набрання чинності Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI) чітко визначає у яких випадках учасниками провадження у справі про банкрутство можуть бути фізичні особи і не містить вказівки на можливість розгляду таких заяв в межах справи про банкрутство.

По суті вказана заява є позовом банкрута до фізичних осіб, в тому числі.

Визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника передбачено ч. 1 ст. 20 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції після набрання чинності Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI).

Але зазначені положення Закону не можуть бути застосовані під час розгляду справи про банкрутство Знам'янського комунального підприємства теплових мереж з підстав, які зазначалися раніше.

За ч. 1 ст. 5 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції до набрання чинності Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

За п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

За ч. 6 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

За п. 9 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ) частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Слід мати на увазі, що спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (стаття 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

Крім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев'ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

При розгляді господарським судом трудових спорів, у тому числі щодо стягнення заробітної плати, слід враховувати положення частини п'ятої статті 19 Закону, відповідно до якої дія мораторію не поширюється на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, а також положення частини четвертої статті 23 Закону, відповідно до якої на вимоги кредиторів щодо заробітної плати не поширюється граничний строк на їх заявлення та наслідки закінчення цього строку.

Отже, спори стосовно конкурсних грошових вимог кредиторів за вимогами до боржника щодо виплати заробітної плати вирішуються господарським судом шляхом їх розгляду за правилами позовного провадження у межах справи про банкрутство. Спори цієї категорії кредиторів з поточними грошовими вимогами до боржника до визнання боржника банкрутом вирішуються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, проте в окремому позовному провадженні.

Як в статтях 12 та 16 Господарського процесуального кодексу України, в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ), в Інформаційному листі ВГСУ від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013 Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ) так і в Постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14 мова йде про розгляд спорів до боржника, а не навпаки.

В даному випадку Знам'янське комунальне підприємство теплових мереж визначено ліквідатором позивачем, а не відповідачем. Тому, крім іншого, враховуючи субєктивний склад сторін, вказаний спір не є спором саме до боржника і також і з цих підстав не підлягає розгляду у справі № 5013/462/12 про банкрутство Знам'янського комунального підприємства теплових мереж.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

В даному випадку заява Знам'янського комунального підприємства теплових мереж підлягає розгляду у окремому позовному провадженні, зі сплатою судового збору у встановленому порядку та розмірі, а не в межах справи про банкрутство, оскільки, як зазначалося раніше, по-перше: прикінцевими та перехідними положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції після набрання чинності Законом України від 22.12.2011 року № 4212-VI) обмежена дія такого Закону стосовно боржників, провадження щодо яких порушено до 19.01.2013, по-друге: вимоги заявлені банкрутом, в тому числі, до фізичних осіб, по-третє вказаний спір є спором банкрута до третіх осіб, а не навпаки.

Відповідно, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у прийнятті такої заяви в межах справи № 5013/462/12 про банкрутство Знам'янського комунального підприємства теплових мереж.

Керуючись ст. 1, ст. 4, ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, п. 1-1 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після набрання чинності Законом України від 22.12.2011 року № 4212-VI, який вступив в дію 19.01.2013 року, суддя

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви № 02-01/1-60 від 29.09.2016 Знам'янського комунального підприємства теплових мереж в особі ліквідатора, арбітражного керуючого ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу, укладеного в ліквідаційній процедурі та визнаного господарським судом в межах провадження у справі про банкрутство недійсним, відмовити.

Позовну заяву та додані до неї матеріали повернути заявнику.

Ухвала господарського суду набирає чинності з дня її винесення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Примірники цієї ухвали направити сторонам.

Суддя Н.М. Коваленко