ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 р. Справа № 909/679/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л. М. , секретар судового засідання Павлюк У. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасічна-ІФ", АДРЕСА_1, 76002;

про стягнення 1535 грн. 67 коп., з яких 965 грн. 76 коп. пені, 78 грн. 22 коп. 3 % річних, 491 грн. 69 коп. інфляційні нарахування.

за участю:

Від позивача: не з'явились;

Від відповідача: не з'явились.

ВСТАНОВИВ: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасічна-ІФ" про стягнення 1535 грн. 67 коп., з яких 965 грн. 76 коп. пені, 78 грн. 22 коп. 3 % річних, 491 грн. 69 коп. інфляційні нарахування.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребуваних документів не подав. У заяві (вх.№13453/16 від 27.09.16) зазначає про невизнання позовних вимог, однак не наводить жодних обґрунтувань своїх заперечень.

З метою недопущення затягування строків розгляду справи та з огляду на те, що клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, без участі відповідача, якого належно повідомлено про час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пасічна-ІФ" (відповідачем) укладено договір купівлі-продажу природного газу №2983/14-ТЕ-41.

Згідно п. 1.1. договору, позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно п.2.1. договору, позивач передає відповідачу з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 16,0 тис. куб. м.

Згідно п. 5.1. договору, ціна (граничний рівень цін) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Приймання - передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання - передачі. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача (п.3.3.договору).

Відповідно до ст. ст. 173, 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у строк (термін) визначений у зобов'язанні (ч. 1 ст. 530 ЦК України), оскільки зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

На виконання умов договору, позивач у грудні 2014 р. поставив відповідачу природний газ на суму 17477 грн. 83 коп., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу, підписаного та скріпленого печатками сторін.

Відповідач прийняті на себе договірні зобов'язання належним чином не виконував, оплату за отриманий природний газ вносив з порушенням строку, вказаного в п.6.1 договору №2983/14-ТЕ-41 від 08.12.2014.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач доказів своєчасного виконання грошового зобов'язання не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого природного газу.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 Господарського Кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі вказаних правових норм та пункту договору, позивач за період з 15.01.15 по 17.03.15 нарахував відповідачу пеню за прострочення строків оплати в сумі 965 грн. 76 коп.

Господарським судом встановлено факт прострочення грошового зобов'язання відповідачем, здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку пені. З огляду на обґрунтованість поданого розрахунку, позовні вимоги про стягнення 965 грн. 76 коп. пені підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов'язання та здійснені відповідачем оплати з порушенням таких строків, позивачем за період з 15.01.15 по 17.03.15 нараховано 3% річних в сумі 78 грн. 22 коп. та інфляційні втрати за період з лютого по березень 2015 р. в сумі 491 грн. 69 коп.

Господарським судом здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

З огляду на обґрунтованість позовних вимог в цій частині та правильність поданого розрахунку, позовні вимоги про стягнення 78 грн. 22 коп. 3 % річних та 491 грн. 69 коп. інфляційних нарахувань підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Відповідачем не подано документальних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини справи, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 714 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 216, 230 Господарського Кодексу України, ст.ст. 33, 49, 75, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасічна-ІФ" про стягнення 1535 грн. 67 коп. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пасічна-ІФ", АДРЕСА_1, 76002 (ідентифікаційний код 35765347) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул.Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 (ідентифікаційний код 20077720) 965 (дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 76 коп. пені, 78 (сімдесят вісім) грн. 22 коп. 3 % річних, 491 (чотириста дев'яносто одну) грн. 69 коп. інфляційних нарахувань, 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.10.16

Суддя Неверовська Л. М.