ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р.Справа № 916/2028/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №01/11-1306 від 31.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №787 від 17.06.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/2028/16:

За позовом: Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3;

про стягнення 10638,42 грн., -

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство „Теплопостачання міста Одеси» (далі Позивач) звернулось до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (далі Відповідач) із позовом про стягнення боргу за спожиту теплову енергію за договором про постачання теплової енергії на опалення.

Представник відповідача з вимогами не згоден про що зазначив у відзиві на позов, у якому, зокрема, зазначив що він відключений від системи опалення та не отримує теплову енергію з серпня 2012 р. Заборгованість до серпня 2012 р. ним сплачена повністю, про що свідчить лист самого позивача та його розрахунки.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2016 р. за клопотанням позивача срок вирішення справи продовжений на 15 днів до 13.10.2016 р. за правилами ст.69 ГПК України.

В засіданні суду оголошені перерви з 28.09.2016р. до 05.10.2016р. та з 05.10.2016р. до 12.10.2016 р. за правилами ст. 77 ГПК України.

В засідання суду 12.10.2016р.за правилами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема : письмовими і речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» створене на підставі рішення Одеської міської ради від 27.06.2006р. за №101-V, шляхом злиття КП «Одесатеплоенерго» та КП „Одестеплокомуненерго.

Згідно п. 2.1.1. Статуту підприємства, метою його створення є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією.

Взаємовідносини між постачальниками та споживачами теплової енергії регулюються ст. 275-277 ГК України, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою КМУ № 1198 від 03.10.07 р., Законом України „Про житлово-комунальні послуги" № 1875 - IV від 24.06.04 р., Законом України „Про теплопостачання" від 02.06.05 р.

Між Сторонами у справі 30.12.2011 р. був укладений договір № 6530 на постачання теплової енергії на опалення об'єкту, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська,71 в обсягах згідно додатку 1 до договору.

Розрахунки за теплову енергію здійснюються згідно тарифів, встановлених Постановою Національної комісії регулювання ринку електроенергетики України від 14.12.2010 року № 1776 та Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України віл 30.09.2011 року № 133 «Про встановлення тарифів на теплову енергію КП «Теплопостачання міста Одеси»,Постановою національної комісії, що здійсню державне регулювання у сфері комунальних послуг від 31.11.2013 р. № 493 „Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання КП «Одесатеплоенерго з урахуванням змін, внесених постановою № 190 ввід 31.03.2014 р.

Відповідно до «Правил користування тепловою енергією», п. 5.1 Договору, облік споживання теплової енергії визначається розрахунковим способом.

Кількість спожитої теплової енергії на опалення визначається згідно теплового навантаження будівлі з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел теплопостачальної організації та кількості діб роботи теплопостачального обладнання споживача в розрахунковий період, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря.

Згідно п. п. 6.2, 6.3, 6.4, Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця наступного за розрахунковим.

Згідно п. 3.2.2. Договору, споживач зобов'язаний виконувати умови та порядок сплати теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором.

Як зазначив позивач на виконання договірних зобов'язань, підприємство відпускало теплову енергію споживачу, проте, в порушення своїх обов'язків, визначених у п. 3.2.2., 6.3., 6.4. Договору, відповідач спожиту теплову енергію не сплачував в повному обсязі, внаслідок чого, у нього виникла заборгованість за період з січня 2012 року по квітень 2013 року включно, яка складає 10638, 42 грн.

Згідно ст. 277 ГК України, абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 40 «Правил користування тепловою енергією», затверджених Постановою KM України № 1198 від 03.10.2007р., споживач зобов'язаний дотримуватись вимог договору, а саме, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

Таким чином, Підприємство свої зобов'язання виконало у повному обсязі, а споживач, в порушення своїх зобов'язань, несвоєчасно здійснював оплату за надані йому послуги та має заборгованість.

Пунктом 6.7 Договору передбачено, що в разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання Споживач зобов'язаний сплатити Теплопостачальній організації заборгованість з урахуванням норм ст. 625 ЦК України та крім цього йому нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується не більш ніж як за один рік з моменту коли грошове зобов'язання мало бути виконане.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач зазначає, що станом на 22.07.2016 року заборгованість Відповідача за Договором за спожиту теплову енергію складає 10638, 42

Як випливає з матеріалів справи, періодом нарахування відповідачеві боргу за спожиту теплоенергію є період з січня 2012 року по квітень 2013 року включно,

Як також вбачається з матеріалів справи, 27.10.2010р. Відповідач подав позивачеві заяву про відключення від системи теплопостачання, яка була в серпні 2012 р. задоволена позивачем. Тобто з серпня 2012 р. Відповідач не є споживачем теплової енергії від позивача.

Листом від 29.08.2012р. позивач підтвердив відключення відповідача від теплопостачання, при цьому зазначив, що на 01.09.2012р. боргу у відповідача за теплопостачання немає.

Згідно реєстру нарахувань та оплат наданих відповідачем до відзиву на позов, у відповідача станом на 03.09.2012 р. заборгованості за теплопостачання немає.

Відповідно до списку абонентів які не мають опалення та гарячого водопостачання за періоди: січень - квітень 2012р., жовтень грудень 2012 р. та січень квітень 2013 р., відповідач не отримував послугу щодо теплопостачання від позивача у вказані періоди часу.

З приведеного на думку суду випливає, що з серпня 2012 р. дотепер між сторонами у справі відсутні відносини щодо постачання теплової енергії, про що зазначив відповідач у відзиві на позов.

З розрахунку заборгованості наданим позивачем до позовної заяви за період з травня 2013 р. по червень 2016 р. відповідачеві плата за спожите тепло не нараховувалась, що свідчить про припинення постачання теплової енергії відповідачеві.

З приведеного випливає, що оскільки спірним періодом нарахування є період з січня 2012 року по квітень 2013 року включно, а з матеріалів справи випливає що з травня 2013 р. по червень 2016 р. відповідачеві плата за спожите тепло не нараховувалась, тому суд вважає вимоги позивача щодо стягнення боргу за вказаний ним період необґрунтованими, так як у спірний період відповідач не споживав теплову енергію від позивача, у звязку з відключення відповідача від системи опалення.

З приведеного випливає, що оскільки у сторін у справі відсутні договірні відносини щодо постачання теплової енергії з серпня 2012 р. то у позивача відсутнє само право вимоги оплати за вказаний період часу.

За таких підстав та обставин суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Щодо заяви відповідача про застосування у даній справі строку позовної давності, суд зазначає наступне.

За правилом ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у справі до прийняття рішення. При цьому, якщо суд встановить, що право є порушеним він застосовує позовну давність.

З вище приведеного на думку суду випливає, що право позивача у даному випадку не порушено і отже немає підстав для застосування строку позовної давності.

З огляду на приведене суд вважає вимоги позивача не законними, необґрунтованими, не доведеними наявними у справі доказами і тому непідлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17 жовтня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук