РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016Справа №910/12637/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 239141,75 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Твердохліб І.Ю. (представник за довіреністю);

від відповідача - Сидорова І.М. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Вастон» звернулось до суду з позовом до КП «Київпастранс» про стягнення інфляційних втрат у розмірі 115711,53 грн. та 3% річних в розмірі 123430,22 грн, нарахованих на заборгованість відповідача перед позивачем за договором про закупівлю нафтопродуктів №23/12-08 від 23.12.2008, у розмірі 1257733,97 грн., стягнутої рішенням господарського суду м. Києва від 12.04.2010 у справі №37/67.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення господарського суду м. Києва від 12.04.2010 у справі №37/67, яке набрало законної сили 23.04.2010, однак відповідачем виконано лише 31.07.2013.

З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача 115711,53 грн. інфляційних втрат та 123430,22 грн. 3% річних, нарахованих за період з 24.04.2010 по 30.07.2013.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. При цьому заперечував проти доводів відповідача щодо пропуску ним позовної давності, оскільки грошові кошти надійшли на рахунок позивача від ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві 31.07.2013, після чого позивач дізнався про порушення його права, отже, звернувшись до суду 08.07.2016, позивач звернувся в межах трирічного строку позовної давності.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати та 3% річних на суму, стягнуту за рішенням суду, оскільки вказана сума крім заборгованості за договором також включає в себе вже нараховані на суму боргу 3% річних та інфляційні втрати, а також суму судового збору, в той час, як дія ст..652 ЦК України поширюється на зобов'язальні відносини між сторонами та порушення грошового зобов'язання, яке існувало до винесення судового рішення. Враховуючи викладене, вважає, що вказані нарахування мають проводитись виключно на суму основного зобов'язання за договором - 1117864,13 грн. Разом з тим, позивачем було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач вказує, що добровільно сплатив суму боргу за рішенням суду 25.06.2013, шляхом перерахування вказаної суми на рахунок ВДВС Подільського району м. Києва, після чого ВДВС з незалежних від відповідача причин, невчасно здійснило перерахування суми боргу позивачу. На підставі викладеного зазначає, що перебіг строку позовної давності розпочався з 25.06.2013 і сплив 26.06.2016, тоді як позивач звернувся до суду лише 08.07.2016.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду м. Києва від 12.04.2010 у справі №37/67 за позовом ТОВ «Нафто-Комерц» (правонаступником якого є ТОВ «Вастон») до КП «Київпастранс» про стягнення 1394677,10 грн. частково задоволено позов та стягнуто з відповідача на користь позивача 1117864,13 грн. основного боргу, 56048,82 грн. інфляційних нарахувань, 20300, 87 грн. трьох відсотків річних, 51375 ,93 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 11942,14 грн. витрат по сплаті державного мита та 202, 08 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вказаним рішенням суду встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за договором від 23.12.2008 №23/12-08 про закупівлю нафтопродуктів, укладеного між сторонами в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась заборгованість за поставлений товар в розмірі 1117864,13 грн., яку суд і стягнув з відповідача.

Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, відповідач на виконання судового рішення, 25.06.2013 здійснив перерахування 1518347,62 грн. на рахунок ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по банківському рахунку відповідача за 25.06.2013 та поясненнями представника відповідача.

Також, як вбачається з пояснень представника позивача та банківської виписки по рахунку позивача за 31.07.2013 вказана грошова сума, на рахунок позивача надійшла від ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві 31.07.2013, трьома платежами: 357733,97 грн., 450000 грн. та 450000 грн.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до положень ст.598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Положеннями ч.1 ст.202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

При цьому, відповідно до положень п. 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідачем виконане свої зобов'язання за договором у повному обсязі з моменту зарахування вказаної суми на рахунок позивача, тобто 31.07.2013. При цьому доводи відповідача щодо належного виконання ним рішення суду 25.06.2013, з моменту перерахування вказаних коштів на рахунок ВДВС, судом відхиляються, оскільки, вказана сума заборгованості, була визначена рішенням суду, що набрало законної сили, на виконання вказаного рішення було видано виконавчий документ та відкрито виконавче провадження, відповідно відповідач знав розмір заборгованості, яку він мав сплатити саме позивачу, який є стягувачем (кредитором), і при виконання зазначеного рішення суду міг здійснити платіж безпосередньо на рахунок стягувача.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

На підставі норм ст..625 ЦК України позивач нарахував відповідачу до стягнення 115711,53 грн. інфляційних втрат та 123430,22 грн. 3% річних, нарахованих за період з 24.04.2010 по 30.07.2013.

При цьому, вказані нарахування здійснено, виходячи з розміру заборгованості 1257733,97 грн., тобто на стягнуті за рішенням суду основну заборгованість, а також інфляційні втрати та 3% річних.

Проте, оскільки рішенням суду з відповідача стягнуто заборгованість за договором закупівлі товару, а також нараховану на вказану заборгованість 3% річних та інфляційні втрати, грошове зобов'язання у відповідача виникло саме з договору, укладеного з позивачем, а стягнуті судом 3% річних та інфляційні втрати є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові і не є грошовими зобов'язаннями у розумінні положень ст.509 ЦК України. Також не є грошовими зобов'язаннями компенсація понесених позивачем судових витрат у зв'язку зі зверненням до суду та розглядом справи.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на вказані суми, стягнуті рішенням господарського суду.

Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму боргу 1117864,13 грн. за період з 24.04.2010 по 30.07.2013 у розмірі: 102832,39 грн. інфляційних втрат та 109703,82 грн. трьох відсотків річних.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності відхиляються судом виходячи з такого.

За змістом статей 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, відповідачем порушено свої грошові зобов'язання за договором, внаслідок чого рішенням суду визначено обсяг заборгованості та підтверджено факт порушення відповідачем умов договору а також вказану заборгованість стягнуто з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що рішення суду є обов'язковим до виконання, порядок і строки виконання якого встановлені спеціальними нормами законодавства, суд вважає, що права позивача на отримання ним заборгованості за договором, яка стягнута з відповідача на підставі рішення суду порушувались до часу отримання позивачем суми боргу, відповідно після отримання 31.07.2013 суми боргу розпочався перебіг позовної давності. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду 11.07.2016, тобто в межах строку позовної давності.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» (88005, Закарпатська обл., м. Ужгород, просп. Свободи, буд. 52; ідентифікаційний код 25392930) 102832 (сто двi тисячi вісімсот тридцять дві) грн. 39 коп. інфляційних втрат, 109703 (сто дев'ять тисяч сімсот три) грн. 82 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 3188 (три тисячi сто вісімдесят вісім) грн. 05 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 04.10.2016

Суддя Я.В. Маринченко