РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Справа № 906/550/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Огороднік К.М. ,

судді Павлюк І. Ю.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Домашенко М.В. (довіреність №2-82 від 22.03.2016 року)

відповідача: Янкевич Л.Д. (довіреність №415/1 від 01.02.2016 року)

розглянувши апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 12.07.2016 року у справі №906/550/16 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут"

про стягнення 13033558,76 грн.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області (суддя Кудряшова Ю.В.) від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (надалі - відповідач) про стягнення 13033558,76 грн. було відмовлено /а.с. 131-133/.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 25 липня 2016 року у справі №906/550/16 виправлено описку в резолютивній частині рішення господарського суду Житомирської області від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16, викладено резолютивну частину рішення господарського суду Житомирської області від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16 в наступній редакції: "В задоволенні позову в стягненні 12967233,34 грн. відмовити" /а.с.142/.

Додатковим рішенням господарського суду Житомирської області від 25 липня 2016 року у справі №906/550/16 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, м.Житомир, вул.Фещенка-Чопівського, 35, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) 4232,56 грн. 3% річних та 62092,86 грн. - пені, а також 994,88 грн. сплаченого судового збору /а.с.143/.

Рішення господарського суду Житомирської області від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16 обґрунтовано тим, що досліджуючи підпункт 1.2. договору, яким передбачений річний обсяг транспортування природного газу, судом встановлено, що за період з січня по червень не встановлено жодних планових обсягів транспортування. Отже послуги з транспортування природного газу у період з січня по квітень 2016 року надавались поза межами договору №/Н012 від 01 липня 2015 року. Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги пред'явлені передчасно та не підлягають задоволенню, оскільки жодної вимоги в будь-якій формі позивачем не пред'являлась, Щодо стягнення пені, інфляційних, 3% річних, нарахованих на суму прострочених зобов'язань за 2016 рік, суд зазначив, що вимоги в даній частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не пред'явлено вимоги щодо сплати заборгованості, а тому відсутнє порушення зобов'язання, що тягне за собою наведені наслідки. Водночас, суд вважає обґрунтованими до стягнення позовні вимоги в частині стягнення 4232,56 грн. - 3% річних та 62092,86 грн. - пені, нарахованих за зобов'язаннями 2015 року.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Укртрансгаз" щодо стягнення з ТОВ "Житомиргаз збут" суми основного боргу в розмірі 10861557,76 грн., пені у розмірі 944679,63 грн., 3% річних в розмірі 68688,43 грн., інфляційних втрат у розмірі 142779,25 грн., 7% штрафу в розмірі 1015853,69 грн. /а.с. 148-155/. Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що резолютивна частина оскаржуваного рішення не відповідає мотивувальній частині. Оскільки, прострочення виконання відповідачем зобов'язань за договором за вересень 2015 року складало більше 30 днів, то, виходячи з положень частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 7% від вартості наданих послуг з транспортування газу за вказаний період, що становить суму у розмірі - 11688,57 грн. Проте, всупереч наведеним доводам та обставинам справи та в порушення зазначених норм матеріального права, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 11688,57 грн. - 7% штрафу за 2015 рік. Також апелянт стверджує, що у 2016 році остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги повинен також проводитися відповідачем до двадцятого числа місяця, наступного за звітним. Таким чином, твердження щодо відсутності в договорі встановленого строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, а відповідно, застосування судом приписів частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, помилкове. Суд також безпідставно не врахував той факт, що підписавши та скріпивши печаткою акти наданих позивачем у січні-квітні 2016 року послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, відповідач тим самим підтвердив отримання від позивача вказаних послуг в межах договору та наявність зобов'язань здійснити оплату цих послуг відповідно до умов договору. Оскільки пунктами 5.4, 5.5 договору передбачений строк виконання зобов'язань, то і момент початку нарахування 3% річних, пені, 7% штрафу та інфляційних втрат відлічується з дня, наступного за датою закінчення такого строку виконання зобов'язання. Пред'явлення окремого документа з вимогою про сплату 3% річних, пені, 7% штрафу та інфляційних втрат чинним законодавством не передбачене. Частина 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачає можливість накладення штрафу в зобов'язаннях, пов'язаних з наданням товарів (робіт, послуг). Зобов'язання відповідача щодо оплати вартості послуг по транспортуванню газу, наданих позивачем, є такими, що пов'язане з наданням послуг. Отже, суд має всі правові та законні підстави задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 7% штрафу у розмірі 1051853,69 грн.. Крім того, апелянт зазначає, що оскаржуване рішення винесено із порушенням норм процесуального права, а саме статей 4-2, 32, 43, 84, 86 ГПК України, які призвели до прийняття неправильного рішення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 серпня 2016 року у справі №906/550/16 було прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 23 серпня 2016 року /а.с. 147/.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22 серпня 2016 року на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці суддів Саврія В.А. у період з 15 серпня 2016 року по 13 вересня 2016 року включно, Дужича С.П. у період з 22 серпня 2016 року по 23 серпня 2016 року включно та відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Огороднік К.М., суддя Павлюк І.Ю. /а.с. 164-165/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 серпня 2016 року у справі №906/550/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" було прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів /а.с. 166-167/.

Від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" надійшов відзив №б/н від 23 серпня 2016 року на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній позовні вимоги позивача не визнає, як такі, що є необґрунтованими, безпідставними, такими, що не відповідають обставинам справи та чинному законодавству України, внаслідок чого не підлягають задоволенню, а рішення, додаткове рішення та ухвалу про виправлення описки суду першої інстанції як таке, що не відповідає дійсним обставинам справи та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 168-175/. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідно до пункту 3.2. Договору від 01 липня 2015 року газотранспортне підприємство до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Позивачем, вищевикладені умови договору від 01 липня 2015 року дотримані не були, зокрема щодо актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період серпень-вересень 2015 року, так акт за серпень 2015 року надійшов відповідачу 28 вересня 2015 року, а акт за вересень 2015 року - 22 жовтня 2015 року, що при співставленні розрахунків пені, 3% річних, інфляційних в частині періодів нарахування, робить прострочення вимушеним та спричиненими з вини позивача. В свою чергу, позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу є передчасними, так як будь-які договори, додаткові угоди між сторонами щодо транспортування природного газу в 2016 році відсутні, а відповідної вимоги в порядку частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, не надходило. Таким чином, момент сплати відповідачем за надані позивачем послуги не настав, а відтак заборгованість відсутня, і як наслідок не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині нарахування пені, інфляційних, 3% річних та 7% штрафу за заборгованість яка виникла в 2016 році. Крім того, як вбачається з розрахунку суми основного боргу відповідача, який додано до позовної заяви, розрахунки між сторонами здійснювались не тільки на підставі договору від 01 липня 2015 року, але й на підставі Постанови КМУ №20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

В судовому засіданні 23 серпня 2016 року була оголошена перерва до 22 вересня 2016 року.

12 вересня 2016 року від позивача - ПАТ "Укртрансгаз" надійшли заперечення на відзив ТОВ "Житомиргаз збут" в яких зазначено, що відповідно до пункту 5.5. договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (відповідачем) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства (позивача) на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник (відповідач) самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником (відповідачем) до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Як вбачається з наведених умов договору, ним не передбачено, що позивач був зобов'язаний направляти відповідачу примірники акта наданих послуг за звітний місяць цінним листом з описом вкладення або рекомендованим листом, у зв'язку з чим позивач такі акти надсилав звичайним поштовим відправленням. Відповідно до пункту 5.5. договору, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником (відповідачем) до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оскільки, договором передбачений строк виконання зобов'язання, то, і момент початку нарахування 3% річних, пені, 7% штрафу та інфляційних витрат відлічується з дня, наступного за датою закінчення такого строку виконання зобов'язання. Пред'явлення окремого документа з вимогою про сплату 3% річних, пені, 7% штрафу та інфляційних витрат чинним законодавством не передбачено. Крім того, позивач зазначає, що спільні протокольні рішення не є право чинами, спрямованими на зміну умов договору, вони не вносять жодних змін і доповнень до договору у відповідності з пунктом 11.2 договору. Зокрема, зі змісту спільних протокольних рішень не вбачається волевиявлення обох сторін щодо внесення змін до договору на рахунок порядку здійснення взаєморозрахунків між сторонами /а.с. 192-199/.

22 вересня 2016 року від ТОВ "Житомиргаз збут" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме засвідчених копій спільних протокольних рішень за 2015 - 2016 р.р. /а.с. 202-229/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 вересня 2016 року у справі №906/550/16 було відкладено розгляд апеляційної скарги на 12 жовтня 2016 року /а.с. 231/.

11 жовтня 2016 року від відповідача - ТОВ "Житомиргаз збут" надійшло клопотання про припинення провадження у справі, у якому останній просить провадження у справі №906/550/16 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 10861557,76 грн. припинити, в іншій частині позову відмовити в повному обсязі /а.с. 235-237/.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого господарського суду - скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про стягнення 13033558,76 грн. було відмовлено /а.с. 131-133/.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 25 липня 2016 року у справі №906/550/16 виправлено описку в резолютивній частині рішення господарського суду Житомирської області від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16, викладено резолютивну частину рішення господарського суду Житомирської області від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16 в наступній редакції: "В задоволенні позову в стягненні 12967233,34 грн. відмовити" /а.с. 142/.

Додатковим рішенням господарського суду Житомирської області від 25 липня 2016 року у справі №906/550/16 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10002, м.Житомир, вул.Фещенка-Чопівського, 35, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) 4232,56 грн. 3% річних та 62092,86 грн. - пені, а також 994,88 грн. сплаченого судового збору /а.с.143/.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" господарські суди повинні дотримуватись передбаченої статтями 84, 86 ГПК структури та послідовності викладення рішення (вступна, описова, мотивувальна та резолютивна частини).

Пунктами 16, 17 вказаної Постанови також передбачено, що додаткове рішення підлягає перегляду за правилами ГПК. Суди апеляційної і касаційної інстанцій не вправі перевіряти законність і обґрунтованість первісного судового рішення за заявою, в якій йдеться про перегляд лише додаткового щодо нього рішення, та скасовувати чи змінювати первісне судове рішення за результатами перегляду додаткового рішення.

У разі ж оскарження первісного судового рішення, щодо якого було прийнято додаткове судове рішення, перегляду в сукупності з таким первісним судовим рішенням підлягає і додаткове судове рішення як похідне від первісного судового акта і його невід'ємна складова.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішення (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторони, прізвища особи тощо), або мають технічний характер. Однак якщо неправильне визначення стягуваної суми було наслідком застосування норм матеріального права, які не підлягали застосуванню, то про арифметичну помилку не йдеться і підстави для виправлення такої помилки відсутні.

Виносячи ухвалу про виправлення описки від 25 липня 2016 року та приймаючи додаткове рішення від 25 липня 2016 року місцевий господарський суд фактично змінив зміст судового рішення, оскільки у первісному судовому рішенні було зазначено "в задоволенні позову відмовити", а в подальшому в резолютивній частині зазначено про стягнення 4232,56 грн. 3% річних, 62092,86 грн. пені та 994,88 грн. судового збору.

Таким чином, рішення господарського суду Житомирської області від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16 в сукупності з ухвалою про виправлення описки від 25 липня 2016 року та додатковим рішенням від 25 липня 2016 року підлягає скасуванню, оскільки вищевказане порушення норм процесуального права призвело до прийняття неправильного рішення.

При цьому необхідним є прийняття нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю Житомиргаз збут" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н012 /а.с. 35-41/, відповідно до якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Згідно підпункту 1.2. договору річний план транспортування природного газу замовника складає 142799,995 тис. куб. м, утому числі по місяцях: липень - 7000,00 тис. куб. м; серпень - 7000,00 тис. куб. м; вересень - 8045,858 тис. куб. м; жовтень - 25283,615 тис. куб. м; листопад - 7000,00 тис. куб. м; грудень - 60808,860 тис. куб. м.

Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (підпункт 3.1. договору).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (підпункт 3.4. договору).

Згідно підпункту 5.4. договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акту наданих послуг.

Відповідно до підпункту 5.5. договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до підпункту 11.1. договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовників своїх зобов'язань за цим договором, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Разом з тим, між сторонами, а також між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України", відповідно до вимог Постанови КМУ від 11 січня 2005 року №20, було укладено спільні протокольні рішення про організацію. взаєморозрахунків, а саме: №1607/у від 20 травня 2016 року на суму 962000 грн., №1788/у від 21 червня 2016 року на суму 2000000 грн., №1890/у від 19 липня 2016 року на суму 4450000 грн., №1889/у на суму 4000000 грн., №2396/у від 20 вересня 2016 року на суму 100000 грн., якими, фактично, сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу.

ПАТ "Укртрансгаз", обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначав, що на виконання умов договору надав ТОВ "Житомиргаз збут" послуги з транспортування природного газу протягом липня 2015 року - квітня 2016 року в обсязі 328498,476 тис. куб. м. на загальну суму 33198518,24 грн., які були оплачені відповідачем частково, в сумі 22346960,48 грн..

Факт надання позивачем протягом липня 2015 року - квітня 2016 року послуг відповідачу по Договору підтверджується належно оформленими актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами /а.с. 42-51/.

Таким чином, за даними позивача у TOB "Житомиргаз збут" утворилась заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за лютий - квітень 2016 року.

З урахуванням тарифів в розмірі 105,40 грн. та 43,30 грн. за тис.куб.м., без ПДВ (відповідно до Постанов НКРЕКП №3159 від 29 грудня 2015 року "Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифу на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами" та №420 від 24 березня 2016 року "Про внесення змін до постанови НКРЕКП №3159 від 29 грудня 2015 року") відповідачем було спожито:

- у лютому 2016 року 51 893,886 тис.куб.м., послуги за транспортування яких були оплачені відповідачем не в повному обсязі;

- у березні 2016 року та у квітні 2016 року - 48 920,062 тис.куб.м. та 20 550,155 тис.куб.м. відповідно, послуги за транспортування яких не були оплачені відповідачем взагалі.

Таким чином, позивач зазначив, що відповідач зобов'язаний оплатити надані йому послуги в сумі 10851557,76 грн., а саме:

- за лютий 2016 року до 20 березня 2016 року в сумі 6563538,70 (з яких оплатив лише 2967176,43 грн., заборгованість за лютий 2016 року - 3596362,27 грн.);

- за березень 2016 року - до 20 квітня 2016 року в сумі 6187409,44 грн.;

- за квітень 2016 року - до 20 травня 2016 року в сумі 1067786,05 грн.

Також ПАТ "Укртрансгаз" було заявлено до стягнення з відповідача 944679,63 грн. пені, 68688,43 грн. 3% річних, 142779,25 грн. інфляційних та 1015853,69 грн. 7% штрафу.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частин 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Пункт 1 статті 653 Цивільного кодексу України визначає, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 637 Цивільного кодексу України).

Статтею 905 Цивільного кодексу України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Підпунктом 11.1 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим за кожний наступний календарний рік, якщо не менше, ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Враховуючи наведене, договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н012 від 01 липня 2015 року продовжив свою дію на 2016 рік на тих же умовах.

Поряд з тим, між сторонами, а також між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України", відповідно до вимог Постанови КМУ від 11 січня 2005 року №20, було укладено спільні протокольні рішення про організацію. взаєморозрахунків, а саме: №1607/у від 20 травня 2016 року на суму 962000 грн., №1788/у від 21 червня 2016 року на суму 2000000 грн., №1890/у від 19 липня 2016 року на суму 4450000 грн., №1889/у на суму 4000000 грн., №2396/у від 20 вересня 2016 року на суму 100000 грн., предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

При прийнятті відповідних рішень, сторони керувались, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

У пункті 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43 розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках (п.п.2.1-2.3 вказаного вище Порядку).

У пункті 2.7 Порядку визначено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Відповідно до статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11 січня 2005 року), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11 січня 2005 року.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків (№1607/у від 20 травня 2016 року на суму 962000 грн., №1788/у від 21 червня 2016 року на суму 2000000 грн., №1890/у від 19 липня 2016 року на суму 4450000 грн., №1889/у на суму 4000000 грн., №2396/у від 20 вересня 2016 року на суму 100000 грн.), слід вважати елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 10851557,76 грн. основного боргу на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

Підписання сторонами у 2015-2016 роках спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03 лютого 2009 року №55/57/43, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року №493/688 свідчить про те, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг з транспортування газу за договором №/Н012 від 01 липня 2015 року, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Колегія суддів вважає, що спільні протокольні рішення змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до договору №/Н012 від 01 липня 2015 року.

У Постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 у справах №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-1/1043-2012-42/528-2012 викладено аналогічну правову позицію, а також зазначено, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, відповідно до умов якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість за надані послуги за 2016 рік, яка була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Окрім того, щодо нарахування відповідачу 7% штрафу в сумі 1015853,69 грн., на підставі положень статті 231 Господарського кодексу України колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості

Відповідно до пункту 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

З вище викладеного вбачається, що сплата відповідачем заборгованості є грошовим зобов'язанням, а тому стягнення 1015853,69 грн. штрафу на підставі положень статті 231 Господарського кодексу України є безпідставним.

Щодо пені, 3% річних, нарахованих на суму прострочених зобов'язань за 2015 рік, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Впродовж 2015 року між Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, ТОВ "Житомиргаз збут", ПАТ "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" було підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за розрахунок коштів загального фонду Державного бюджету України №2230/у від 20.10.2015 року, №2485/у від 19.11.2015 року, №3046 від 18.12.2015 року, предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій" на загальну суму 1166265,00 грн..

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до зазначених норм за прострочення відповідачем виконання зобов'язання по оплаті транспортування у 2015 році природного газу, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 4232,56 грн. та пені у розмірі 62092,86 грн..

Водночас, колегією суддів встановлено, що відповідачем основний борг за 2015 рік сплачено в повному обсязі. З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, ПАТ "Житомиргаз" було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини відповідача у прострочені платежів, що виключає застосування штрафних санкцій у вигляді пені та нарахування 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахування інфляційних втрат.

Судом також береться до уваги те, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання грошового зобов'язання в частині погашення заборгованості перед позивачем по договору №4/Н012 від 01 липня 2015 року на транспортування природного газу магістральними трубопроводами у 2015 році.

Такі обставини, згідно статті 218 Господарського кодексу України, статті 614 Цивільного кодексу України, виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, так само як і нарахування 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахування інфляційних втрат.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №927/1733/14.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 80, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 12 липня 2016 року у справі №906/550/16 скасувати. Прийняти нове рішення.

Припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 10861557,76 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/550/16 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Павлюк І. Ю.