КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа№ 910/10062/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Суліма В.В.

Секретар судового засідання: Степанець О.В.

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - не з'явилися,

розглянувши апеляційну скаргу

приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року

у справі № 910/10062/16 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 19 268,58 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 19 268, 58 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року по справі №910/10062/16 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" 19268,58 грн. страхового відшкодування та 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року по справі №910/10062/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, не звернув увагу на те, що стягнення страхового відшкодування мало здійснюватись з урахуванням коефіцієнту зносу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 року колегією суддів у складі головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді Лобань О.І., Отрюх Б.В. апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" прийнято до провадження.

09.09.2016 року через відділ канцелярії Київського апеляційного господарського суду позивач подав письмові пояснення в яких останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду Овчаренко А.В. від 12.09.2016 року №09-52/4530/16, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Ільєнок Т.В. у відряджені, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/10062/16.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2016 року, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" у справі №910/10062/16 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 року апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 року у справі №910/10062/16 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г., Сулім В.В. та призначено розгляд справи на 05.10.2016 року.

В судове засіданні 05.10.2016 року представники сторін не з`явились.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміни або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.12.2013 року між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування" (надалі - Позивач) ОСОБА_6 (надалі - Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №0288551. (надалі - договір добровільного страхування). (том 1, а.с. 14).

Відповідно до предмету договору добровільного страхування, було застраховано автомобіль "BMW 320d", реєстраційний номер НОМЕР_1. (надалі - застрахований ТЗ).

Як вбачається з положень п.14.4.1.2 Договору добровільного страхування, визначення розміру страхового відшкодування здійснюється на підставі документів ремонтної організації "СТО", які, згідно чинного законодавства України, підтверджують необхідні витрати на ремонт транспортного засобу.

Згідно з п. 15.5.3. договору добровільного страхування Вказані виплати можуть бути розмежовані на дві виплати, перша частина передбачає виплату страхового відшкодування частково (75%) від загальної суми, а друга частина виплати склала 25% від загальної суми страхового відшкодування.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що 17.04.2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ "BMW 320d", реєстраційний номер НОМЕР_1, та ТЗ "LEXUS", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_7 цивільно-правова відповідальність якого застрахована у приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - Відповідач) за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС7175204. (том 1, а.с. 12).

Внаслідок зазначеного ДТП застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження.

Місцевим господарським судом правомірно встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2014 року у справі № 761/13327/14-п встановлено, що ДТП трапилось внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм ОСОБА_7, у зв'язку з чим вказану фізичну особу притягнуто до адміністративної відповідальності. (том 1, а.с. 17).

У зв'язку з укладенням полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АС7175204, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації ОСОБА_7 ТЗ "LEXUS", державний номерний знак НОМЕР_2. Судом встановлено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну згідно положень полісу становить 50 000, 00 грн.

У матеріалах справи наявний звіт про визначення вартості матеріального збитку №8667 від 28.04.2014 року відповідно до якого, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "BMW 320d", реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 17.04.2014 року, складає 33345,67 грн. (том 1, а.с. 69-78).

Також, у матеріалах справи наявний рахунок-фактура №АС-00001305 від 25.04.2014 року, складений СТО - товариством з обмеженою відповідальністю "Автосиметрія", відповідно до якого вартість ремонту автомобіля "BMW 320d", реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 37 665, 38 грн. з ПДВ. (том 1, а.с. 21).

Крім того, позивачем був складений та підписаний страховий акт № 1293.206.14.01.01 від 05.05.2014 року, згідно з яким пошкодження автомобіля марки "BMW 320d", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 16 857,40 грн. (том 1, а.с. 26).

Враховуючи страховий акт № 1293.206.14.01.01 від 05.05.2014 року позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 16 857,40 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 11644 від 19.05.2014 року. (том 1, а.с. 27).

В подальшому, по факту ремонту автомобіля "BMW 320d", реєстраційний номер НОМЕР_1, ТОВ "Автосиметрія" було складено акт виконаних робіт № АС-0000541 від 11.07.2014 року на суму 37 865, 38 грн. (том 1, а.с. 28).

Крім того, позивачем був складений та підписаний страховий акт № 1293.206.14.01.02 від 17.07.2014 року, згідно з яким пошкодження автомобіля марки "BMW 320d", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 18 919, 98 грн. (том 1, а.с. 30).

Враховуючи страховий акт № 1293.206.14.01.02 від 17.07.2014 року позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 18 919, 98 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 17697 від 23.07.2014 року. (том 1, а.с. 31).

Оскільки було виявлено приховані дефекти транспортного засобу, про що було складено Додатковий протокол огляду транспортного засобу від 20.02.2015 року(том 1, а.с. 42), в якому зазначено, що при експлуатації автомобіля відчувається занесення відпрацьованих газів в салон автомобіля, оглядом вихлопної системи виявлено негерметичність в з'єднанні каталізатор-вихлопна труба, в процесі зняття вихлопної системи та подальшого дефектування виявлена деформація кронштейнів кріплень каталізатора та інше.

Враховуючи вищевикладене, позивачем був складений та підписаний страховий акт № 1293.206.14.01.03 від 04.03.2015 року, згідно з яким пошкодження автомобіля марки "BMW 320d", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 5 151, 24 грн. (том 1, а.с. 34).

Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 5 151, 24 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 4473 від 06.03.2015 року. (том 1, а.с. 35).

Таким чином, позивачем було виплачено постраждалій особі (страхувальнику) страхове відшкодування на загальну суму 40 928, 62 грн.

В матеріалах справи наявні докази того, що позивач звертався до відповідача з проханням виплати страхового відшкодування в порядку регресу. В підтвердження цього, позивачем надано заяву №1293/2014 від 10.06.2014 року на виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 16 857, 40 грн. (том 1, а.с. 36), лист №1293/2014 від 04.08.2014 року про доплату грошового відшкодування в порядку регресу у розмірі 18 919, 98 грн. (том 1, а.с. 37) та лист № 1293/2014 від 12.03.2015 року про доплату грошового відшкодування в порядку регресу у розмірі 5 151, 24 грн. (том 1, а.с. 38).

На виконання отриманих від позивача заяви та листів, відповідач направив лист №2094 від 19.05.2015 року в якому зазначив, що розрахунок суми страхового відшкодування було здійснено згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 8667 від 28.04.2014 року ТОВ "ЕАК "Довіра" з врахуванням фізичного зносу замінних складових ТЗ. Оскільки позивачем не надано жодного додаткового звіту, де б були зафіксовані приховані пошкодження у відповідності до вимог п. 8.5.13 Методики, сума страхового відшкодування розрахована об'єктивно і підстав для доплати немає. (том 1, а.с. 39).

Таким чином, враховуючи часткову сплату відповідачем на користь позивача страхового відшкодування в порядку регресу відповідно до платіжного доручення №63 від 07.10.2014 року на суму 20 660, 04 грн. (том 1, а.с. 66), різниця між фактично виплаченим позивачем страховим відшкодуванням страхувальнику (у розмірі 40 928, 62 грн.) та повернутою сумою відповідачем в порядку регресу (20 660, 04 грн.) склала 20 268, 58 грн. Саме стягнення зазначеної суми є предметом даного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи, що цивільно - правова відповідальність винної особи була застрахована відповідачем, що підтверджує поліс №АС7175204, позивач звернувся до останнього з вимогою відшкодувати розмір сплачених ним потерпілому фактичних витрат, а саме 40 928, 62 грн., проте відповідач сплатив позивачу суму в розмірі 20 660, 04 грн.

Колегія суддів зазначає, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.04.2015 року у справі №3-50гс15).

Отже, стягнення страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля в даному випадку є істотним обмеженням права добросовісного страховика (позивача) на відшкодування шкоди в межах фактичних затрат, передбаченого ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникає право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Колегія суддів вважає, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №0288551, позивач набув права зворотної вимоги у сумі страхового відшкодування в розмірі 40 928, 62 грн. у межах фактичних затрат із врахуванням франшизи.

За змістом статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи розмір франшизи, яка становить 1000 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 19 268, 58 грн. (40 928, 62 грн. - 20 660, 04 грн. - 1000, 00 грн.).

Окремо слід зазначити, що ліміт майнової відповідальності відповідача згідно полісу складає 50 000, 00 грн., а відтак виконання вимоги на суму 19 268, 58 грн. не порушує прав відповідача в цій частині.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Враховуючи імперативність положень ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України в частині переходу права вимоги саме в межах фактичних затрат, відповідач був зобов'язаний відшкодувати суму 40 928, 62 грн. повністю з врахуванням франшизи.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 у справі № 910/10062/16 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 11.07.2016 у справі № 910/10062/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 910/10062/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

В.В. Сулім