РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016Справа №910/15137/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ ТРАНС"

до публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Агенство безпеки "Легіон"

про визнання недійсним третейської угоди

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Ганага А.С. за дов. № 02-36/3075 від 24.10.14 р.

від третьої особи - Яковлєв А.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІ ТРАНС" до публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Агенство безпеки "Легіон" про визнання недійсним третейської угоди, передбаченої Договором кредиту

№ 150AS1 від 17.10.2013 року, укладеного між ТОВ "СІТІ ТРАНС" та ПАТ "УКРСОЦБАНК".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2016 року порушено провадження у справі № 910/15137/16.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що п.6.1. Договору кредиту № 50AS1 від 17.10.2013 року, яке містить третейське застереження, має бути визнано судом недійсним, з огляду на те, що в третейській угоді має бути посилання на регламент третейського суду, якому на вирішення сторони погодили передати спір між ними, однак регламент Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» не був частиною Договору кредиту та не надавався позивачу для ознайомлення під час підписання Договору. Позивач вказує на помилковість підписання умов судового захисту у третейському суді.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що Закон України «Про третейські суди» не передбачає обов'язкового викладення в тексті третейської угоди змісту регламенту третейського суду, позивач не обґрунтував яким чином порушуються його права укладеною третейською угодою.

У судовому засіданні 04.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи наявність доказів належного повідомлення позивача про час і місце проведення судового засідання, відсутність доказів неможливості прибуття в судове засідання представника позивача, суд розглядає справу за відсутності представника позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2013 року між публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" (кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "СІТІ ТРАНС" (позичальник) укладено Договір кредиту №150AS1 від 17.10.2013 року (далі - Договір).

Відповідно до п. 6.1. Договору всі спори та розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, а також будь-які інші спори, що стосуються даного Договору становлять предмет спору та підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» () згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились. Найменування Сторін та їх місцезнаходження у цій третейській угоді відповідають найменуванню сторін та їх місцезнаходженню за даним Договором. Місце і дата укладення цієї третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору»

Оцінюючи подані докази та пояснення сторін суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладений між сторонами договір кредиту №150AS1 від 17.10.2013 року, який містить оспорювану третейську угоду, за своєю правовою природою є кредитним договором.

Згідно з частиною 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Приймаючи до уваги той факт, що статтею 1055 ЦК України передбачено обов'язкову письмову форму кредитного договору, то в розумінні ст. ст. 639 та 640 ЦК України моментом укладання кредитного договору є момент підписання його сторонами.

В судовому засіданні 04.10.2016 року судом оглянуто оригінал договору кредиту №150AS1 від 17.10.2013 року та встановлено, що вказаний договір підписано позивачем та скріплено печаткою позивача, пункт 6.1. вказаного договору містить третейське застереження щодо розгляду спорів, що виникають з даного Договору між сторонами у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» (), в даному пункті міститься посилання на регламент зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились.

Таким чином, позивач своїм підписом на договорі підтвердив згоду зі усіма умовами договору, як істотними згідно з чинним цивільним та господарським законодавством, так і з визначеними сторонами договору. Наявність підпису на кожній сторінці договору свідчить про те, що позивач ознайомився та погодився з усіма його умовами, зокрема й з оспорюваним пунктом.

Щодо посилань позивача на те, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» не був частиною Договору кредиту та не надавався позивачу для ознайомлення під час підписання Договору суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Аналіз зазначеної статті свідчить, що регламент третейського суду є частиною угоди, сторони зобов'язані керуватись регламентом третейського суду, незалежно від того, чи він оформлений на паперовому носії як додаток до договору чи ні.

Статтею 10 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що положення про постійно діючий третейський суд та регламент третейського суду затверджуються його засновником і публікуються.

Так, регламент третейського суду визначає порядок розгляду справи в цьому суді і сторони не можуть за домовленістю між собою його змінювати. Крім того, чинним законодавством не передбачено обов'язку будь-якої сторони третейської угоди повідомляти іншу сторону про порядок розгляду справи в третейському суді.

Законом (ч. 4 ст. 12 Закону України «Про третейські суди») також передбачена можливість укладати третейську угоду шляхом обміну телеграмами.

Таким чином, законом не встановлено обов'язку сторін долучати до угоди або давати для ознайомлення регламент та положення третейського суду, вони ознайомлюються з ними самостійно.

В пункті 6.1. Договору зазначено, що сторони договору ознайомились зі змістом регламенту третейського суду, а отже посилання позивача на те, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» не був частиною Договору кредиту та не надавався позивачу для ознайомлення під час підписання Договору, як підстава для задоволення позову, необґрунтовані.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В статті 12 Закону України «Про третейські суди» містяться положення та вимоги щодо видів та форми третейської угоди, зокрема: третейська угода укладається у письмовій формі; третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує; посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Наведені в ст. 203 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про третейські суди» вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (третейської угоди), були дотримані сторонами під час укладання третейської угоди у вигляді третейського застереження в договорі кредиту №150AS1 від 17.10.2013 року.

Зазначення позивачем про помилковість підписання третейського застереження, не надання позивачу для ознайомлення під час підписання Договору регламенту Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», який не був частиною Договору кредиту не є підставами для визнання третейської угоди недійсною в розумінні Закону України «Про третейські суди» та Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено наявність законних підстав для визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження в договорі кредиту №150AS1 від 17.10.2013 року, тому суд відмовляє позивачу у вимогах про визнання цієї угоди недійсною.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову - відмовити.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено: 07.10.2016 р.