РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 918/339/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 19.09.2016р. №01-08/328

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представники за довіреністю від 04.10.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дубноводоканал" Дубенської міської ради, м.Дубно Рівненської області

на рішення господарського суду Рівненської області

від 21.07.16 р. у справі № 918/339/16 (суддя Горплюк А.М.)

за позовом Комунального підприємства "Дубноводоканал" Дубенської міської ради, м.Дубно Рівненської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Дубно Рівненської області

про стягнення в сумі 91 703,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21.07.2016р. по справі №918/339/16 у позові Комунального підприємства "Дубноводоканал" Дубенської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення в сумі 91703,30грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Дубноводоканал" Дубенської міської ради звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити. Також, просить судові витрати покласти на відповідача.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- не погоджується з твердженням суду першої інстанції, який у своєму рішенні зазначає, що позивачем по справі не надано суду акт про самовільне приєднання до системи водопостачання, а тому за його відсутності не можна стверджувати про таке приєднання та відповідно стягувати понесені збитки з відповідача;

- стверджує, що відповідач самовільно не приєднувалась до мережі водопостачання, оскільки після припинення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 01.02.2011р. Комунальне підприємство "Дубноводоканал" не здійснило відключення території звірогосподарства відповідача у м.Дубно від водопостачання, оскільки через його територію проходить магістральний трубопровід і без доступну на його територію (відповідач не допускає представників позивача) таке відключення здійснити неможливо;

- покликається на те, що місцевим господарським судом зроблено висновок, зокрема, що надані позивачем документи не дають можливості встановити факт самовільного приєднання до водопровідних мереж відповідачем та самовільного водокористування ним. Однак, такі твердження спростовуються наявними у справі документами;

- вказує, зокрема, що ФОП ОСОБА_4 у своєму листі від 29.01.2016р. на ім'я директора КП "Дубноводоканал" зазначає, що потреба по наданню послуг з водопостачання та водовідведення не відпала, звірогосподарство від надання послуг з водопостачання та водовідведення не відмовляється, а тому підстав для розірвання договору не має. У відповіді на претензію КП "Дубноводоканал" відповідач по страві ствердно зазначає, що на даний час звірогосподарство продовжує фактично отримувати послуги з водопостачання та водовідведення для своїх потреб (лист від 10.03.2016р.). Таким чином, з матеріалів справи чітко вбачається, що після припинення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 01.02.2011р. ФОП ОСОБА_4 й надалі продовжує здійснювати самовільне водокористування;

- додає, що в квітні 2016р. відповідачем по справі на рахунок КП "Дубноводоканал" було перераховано 3089,40грн., що є еквівалентно платежу за послуги водопостачання та водовідведення за три місяці (лютий, березень та квітень), та підтвердженням фактичного самовільного водокористування. Однак, через відсутність платіжних реквізитів ФОП ОСОБА_4 позивач не може здійснити повернення зазначених коштів, а на лист КП "Дубноводоканал" від 01.05.2016р. про надання реквізитів рахунку, на який можна повернути сплачені кошти, відповідач по справі так і не відреагував.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.08.2016р. відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 20.09.2016р..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.09.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.10.2016р..

03.10.2016р. на поштову адресу суду від КП "Дубноводоканал" надійшли письмові пояснення від 30.09.2016р. №01-08/341 по справі, зокрема щодо розрахунку безоплікового водокористування за період з 01.02.2016р. по 29.02.2016р., а також додано схему водопровідної мережі КП "Дубноводоканал", яка проходить по території відповідача.

04.10.2016р. до суду від відповідача надійшла заява від 04.10.2016р., в якій останній просить суд відкласти розгляд апеляційної скарги, оскільки ним з адвокатом ОСОБА_5І, укладено угоду від 03.10.2016р. на представлення інтересів сторони у суді, однак остання 04.10.2016р. буде зайнята в судових засіданнях Рівненського міського суду.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є зокрема і неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006р. №1-5/45 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей ст.6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Також, колегія суддів звертає увагу відповідача, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч.1-5 ст.28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст.32-34 ГПК України).

Колегією суддів враховано, що відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, а також те, що до вказаної заяви відповідачем не додано відповідних доказів на підтвердження вказаних у ньому обставин.

При цьому, у судовому засіданні присутні інші уповноважені представники відповідача.

Також, ухвалою суду від 20.09.2016р. про відкладення розгляду апеляційної скарги участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

З врахуванням вищенаведеного, в судовому засіданні 04.10.2016р. судова колегія не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та відмовляє в задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи. Крім того, у матеріалах справи достатньо доказів для перегляду справи по суті.

Представник скаржника в судовому засіданні 04.10.2016р. підтримав доводи апеляційної скарг та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського Рівненської області від 21.07.2016р. по справі №918/339/16 та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідач у письмовому відзиві від 04.10.2016р. на апеляційну скаргу та його представники в судовому засіданні 04.10.2016р. заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просять суд рішення господарського суду Рівненської області від 25.07.2016р. у справі №918/434/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2011р. між Комунальним підприємством "Дубноводоканал" (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (споживач) укладено договір №289 про надання послуг водопостачання та водовідведення (далі договір,), згідно п.1.1 якого, виконавець зобовязується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуг з водопостачання холодної води і водовідведення (послуги), а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (а.с.8-11).

Відповідно до п.8.1 договору, цей договір укладається на 1 рік і набирає чинності з дня його укладення.

Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або про необхідність перегляду (п.8.2).

У відповідності до п.8.3 договору, він може бути розірваний достроково у разі: - зникнення потреби в отриманні послуг або відмови споживача від користування послугами виконавця; - невиконання умов договору сторонами договору.

Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення №289 від 01.02.2011р. підписаний сторонами та скріплений печаткою КП "Дубноводоканал".

25.12.2015р. Комунальним підприємством "Дубноводоканал" направлено на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 лист-повідомлення вих.№691/01-08, у якому повідомлено про розірвання (припинення) договору №289 про надання послуг з водопостачання та водовідведення у звязку з закінченням 01.02.2016р. терміну його дії.

Також, вказаним листом повідомлено, що для подальшого користування послугами з водопостачання та водовідведення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 необхідно звернутись до Комунального підприємства "Дубноводоканал" для укладення нового договору (а.с.13).

Однак, зазначений вище лист-повідомлення від 25.12.2015р. вих. №691/01-08 не вручено та був повернений підприємством поштового звязку Комунальному підприємству "Дубноводоканал" у звязку із "закінченням терміну зберігання" (а.с.14-16).

31.12.2015р. контролером ОСОБА_6 було передано представнику звірогосподарства (на прохідній), що знаходиться за адресою вул.Підборецька, буд.180 та є власністю Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, лист-повідомлення від 25.12.2015р. №691/01-08 про припинення терміну дії договору №289 про надання послуг водопостачання та водовідведення від 01.02.2011р. Працівник ознайомився з повідомленням, однак відмовився ставити відмітку про отримання, про що було складено відповідний акт (а.с.17).

Листом від 29.01.2016р. відповідач надав відповідь на лист №691/01-08 від 25.12.2015р., у відповідності до якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 лист №691/01-08 від 25.12.2015р. розглянула та повідомила, що потреба по наданню послуг з водопостачання та водовідведення не відпала, звірогосподарство від послуг водопостачання та водовідведення не відмовляється (а.с.18).

Позивач зазначає, що 01.03.2016р. контролером абонентного відділу було повідомлено, що станом на 01.03.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 надалі користується водою з комунальної мережі м.Дубно, при цьому на територію звіроферми для обстеження мережі не допускає.

Надалі, з метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено претензія вих.№98/01-08 від 02.03.2016р. із вимогою до 15.03.2016р. сплатити кошти за самовільне використання води в сумі 91730,30грн. (а.с.20-21).

У відповіді на вказану претензію вих.№98/01-08 від 02.03.2016р відповідач повідомила, що вимоги, які зазначені в ній є необгрунтовними (а.с.22). Отже, остання залишена Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 без виконання.

За вказаних обставин, Комунальне підприємство "Дубноводоканал" Дубенської міської ради звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення в сумі 91703,30грн. (а.с.2-5).

Обґрунтовуючи позовну заяву, Комунальне підприємство "Дубноводоканал" Дубенської міської ради посилається на те, що контролером абонентного відділу було повідомлено, що протягом періоду часу після припинення правовідносин щодо надання послуг по водовідведенню та водопостачанню відповідач безобліково користується водою з комунальної мережі м.Дубно та не допускає працівників Комунального підприємства "Дубноводоканал" на територію звіроферми для обстеження мережі.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.05.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №918/339/16 та призначено її до слухання.

24.05.2016р. до суду від відповідача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позовних вимог. Вказує, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували самовільне безоблікове користування водою з комунальної мережі м.Дубно. Зазначає, що на території звірогосподарства, належного Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, знаходиться природне озеро, вода з якого використовується для потреб звірогосподарства. Стверджує, що самовільного приєднання чи врізки до комунальної мережі м.Дубно відповідач не допускав, централізованим водопостачанням та водовідведенням не користувався.

08.07.2016р. до суду від позивача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, надано письмові пояснення по справі від 05.07.2016р. №263/01-08, в яких останній зазначає, що через територію звірогосподарства відповідача в м.Дубно проходить магістральний водопровід, а тому можливості здійснити відключення частини господарства, яке належить ФОП ОСОБА_4 від водопостачання та водовідведення не має, оскільки остання чинить перешкоди у доступу на її територію. Отже, відповідач по справі має цілодобово самовільний доступ до мереж водопостачання та водовідведення. Також, ФОП ОСОБА_4 у своєму листі від 29.01.2016р. на ім'я директора КП "Дубноводоканал" вказує, що потреба по наданню послуг з водопостачання та водовідведення не відпала, звірогосподарство про надання послуг з водопостачання та водовідведення не відмовляється, а тому підстав для розірвання договору не має. У відповіді на претензію КП "Дубноводоканал" відповідач по справі ствердно зазначає, що на даний час звірогосподарство продовжує фактично отримувати послуги з водопостачання та водовідведення для своїх потреб (лист від 10.03.2016р.). Таким чином, з матеріалів справи чітко вбачається, що після припинення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 01.02.2011р., ФОП ОСОБА_4 й надалі самовільно продовжує отримувати послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Крім того, у квітні 2016р. відповідачем по справі на рахунок КП ''Дубноводоканал" було перераховано 3089,40грн., що є еквівалентно платежу за послуги водопостачання та водовідведення за три місяці (лютий, березень та квітень), та підтвердженням фактичного самовільного водокористування. Через відсутність платіжних реквізитів ФОП ОСОБА_4 позивач не може здійснити повернення зазначених коштів, а на лист КП ''Дубноводоканал" від 01.05.2016р. про надання реквізитів рахунку на який можна повернути сплачені кошти відповідач по справі так і не відреагував.

12.07.2016р. до суду від відповідача, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, надано додаткові письмові пояснення до відзиву, в якому останній вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження безоблікового, несанкціонованого та самовільного водоспоживання води з комунальної мережі м.Дубно відповідачем. Вказує, що посилання, як на доказ, на повідомлення невідомого контролера абонентного відділу від 01.03.2016р. про користування відповідачем водою з комунальної мережі м.Дубно та самовільного приєднання до неї не є належним та допустимим доказом.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Рівненської області від 21.07.2016р. по справі №918/339/16 у позові відмовлено (а.с.107-111).

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За приписами ст.181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню.

Суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами ст.ст.1, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постачання холодної води споживачам та водовідведення є комунальними послугами.

Частиною 1 ст.19 Закону "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ст.1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; а централізоване водовідведення, як господарську діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Статтями 1, 4 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що суб'єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання є: органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать об'єкти питного водопостачання; підприємства питного водопостачання, що здійснюють експлуатацію об'єктів централізованого питного водопостачання, забезпечують населення питною водою за допомогою пунктів розливу (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв) підготовки питної води та виробництво фасованої питної води; споживачі питної води - юридичні або фізичні особи, які використовують питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Згідно Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Статтею 6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що державна політика у сфері питної води та питного водопостачання будується на принципах державного управління і регулювання відносин у сфері питної води та питного водопостачання, додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма суб'єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання.

За змістом ст.19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" укладення договору між підприємством водопостачання та споживачем на надання послуг з водопостачання є обов'язковим. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Статтею ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено права споживача, а також те, що згідно ч.2 даної статті споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу.

Крім того, передбачені і його обов'язки, зокрема споживач зобов'язаний:

1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору;

2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини;

3) забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу;

4) за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини;

5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;

6) дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм;

7) допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку;

8) дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг;

9) своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період;

10) у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

В свою чергу, підприємства питного водопостачання мають право здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків та споруд, вимагати термінового усунення витоків з водопровідних мереж та обладнання, сприяти впровадженню засобів обліку та регулювання споживання питної води та зобов'язані забезпечити відшкодування збитків, завданих юридичним і фізичним особам внаслідок порушення вимог законодавства у сфері питної води та питного водопостачання, що сталося з їх вини (ст.23 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання").

За приписами ч.5 ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. №190 затверджено Правила користування системами централізованого комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України (далі Правила користування), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п.1.1 Правил користування).

Пунктами 2.1, 2.2 Правил користування передбачено, що договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги"; істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Пунктом 4.2. Правил користування зазначено, що забороняється будь-яке самовільне приєднання об'єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньо-будинкових мереж або до мереж споживачів).

Як передбачено у розділ 3 Правил користування, зокрема:

п.3.1. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку;

п.3.2. Водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними;

п.3.3. У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу;

п.3.4. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Як свідчать матеріали справи, обґрунтовуючи позовну заяву Комунальне підприємство "Дубноводоканал" Дубенської міської ради посилається на те, що контролером абонентного відділу було повідомлено, що протягом періоду часу після припинення правовідносин щодо надання послуг по водовідведенню та водопостачанню відповідач безобліково користується водою з комунальної мережі м.Дубно та не допускає працівників Комунального підприємства "Дубноводоканал" на територію звіроферми для обстеження мережі.

З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2011р. між Комунальним підприємством "Дубноводоканал" (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (споживач) укладено договір №289 про надання послуг водопостачання та водовідведення, згідно п.1.1 якого, виконавець зобовязується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуг з водопостачання холодної води і водовідведення (послуги), а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.8.1 договору №289 від 01.02.2011р., цей договір укладається на 1 рік і набирає чинності з дня його укладення (8.1 договору).

В силу п.8.2 договору №289 від 01.02.2011р., договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або про необхідність перегляду.

Договір неодноразово пролонговував свою дію, однак 25.12.2015р. Комунальним підприємством "Дубноводоканал" на виконання п.8.2 договору №289 від 01.02.2011р. було направлено на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 лист-повідомлення вих.№691/01-08, у якому повідомлено про розірвання (припинення) договору №289 про надання послуг з водопостачання та водовідведення у звязку з закінченням 01.02.2016р. терміну його дії. Також, повідомлено, що для подальшого користування послугами з водопостачання та водовідведення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 необхідно звернутись до Комунального підприємства "Дубноводоканал" для укладення нового договору.

Однак, зазначений вище лист-повідомлення від 25.12.2015р. вих. №691/01-08 не вручено та був повернений підприємством поштового звязку Комунальному підприємству "Дубноводоканал" у звязку із "закінченням терміну зберігання".

В подальшому 31.12.2015р. контролером ОСОБА_6 було передано представнику звірогосподарства (на прохідній), що знаходиться за адресою вул.Підборецька, буд.180 та є власністю Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, лист-повідомлення від 25.12.2015р. №691/01-08 про припинення терміну дії договору №289 про надання послуг водопостачання та водовідведення від 01.02.2011р. Працівник ознайомився з повідомленням, однак відмовився ставити відмітку про отримання, про що було складено відповідний акт (а.с.17).

Листом від 29.01.2016р. відповідач надав відповідь на лист №691/01-08 від 25.12.2015р., у відповідності до якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 лист №691/01-08 від 25.12.2015р. розглянула та повідомила, що потреба по наданню послуг з водопостачання та водовідведення не відпала, звірогосподарство від послуг водопостачання та водовідведення не відмовляється.

З огляду на вище викладені обставини справи, а також умови договору №289 від 01.02.2011р. про надання послуг водопостачання та водовідведення колегія суддів приходить до висновку що останній припинив свою дію з 01.02.2016р..

Докази укладання нового договору про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідачем у матеріалах справи відсутні та сторонами не надано.

При апеляційному оскарженні позивачем до матеріалів справи додано план схему водопровідної мережі КП "Дубноводоканал", що проходить по території ФОП ОСОБА_4, з якої вбачається, що по території господарства останньої в м.Дубно проходить магістральний водопровід. Також позивачем зазначено, що здійснити відключення водопостачання господарства, яке належить ФОП ОСОБА_4 немає можливості з технічних причин.

Водночас матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження того, що відповідача було відключено (відімкнено) від мереж водопостачання позивача.

У відповідності до п.10.4.5 10.4. Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995р. №30, у разі виявлення самовільного приєднання споживача до системи водопостачання, а також самовільних робіт на водопровідному вводі складається відповідний акт.

Спеціальними правовими нормами обумовлено, що фіксація відповідного правопорушення, а в подальшому притягнення до відповідальності та стягнення відповідної плати за воду з винної особи, здійснюється на підставі акту.

Однак, враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає про безпідставність висновку господарського суд Рівненської області про те, що позивачем не надано доказів самовільного приєднання абонента до системи водопостачання, зокрема відсутність відповідного акту, і відсутності правових підстав до застосування положень п.п.3.3, 3.4 Правил користування, оскільки матеріалами справи стверджується, що позивач фактично самовільно не приєднувався до систем водопостачання КП "Дубноводоканал", а самовільно користується ними без відповідного договору, оскільки попередній договір припинив свою дію. При цьому, доказів на підтвердження зворотнього матеріали справи не містять.

Перевіривши наданий позивачем розмір нарахованих відповідачу коштів за самовільне використання води у відповідності до п.п.3.3, 3.4 Правила користування системами централізованого комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України в період з 01.02.2016р. по 29.02.2016р. в сумі 91703,30грн., враховуючи розширений розрахунок, який викладено у письмових поясненнях від 30.09.2016р. №01-08/341 по справі з додатком - схемою водопровідної мережі КП "Дубноводоканал", яка проходить по території відповідача, що надано під час перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з ним та вважає обґрунтованим.

Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи відповідні докази та надані сторонами пояснення колегія суддів зазначає, що враховуючи положення Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги", а також приписи ст.181 ГК України жодна із сторін у справі не проявила ініціативи щодо укладення нового договору про надання послуг водопостачання та водовідведення після припинення дії попереднього, а відповідач продовжував користуватись водою, відтак позивач правомірно нарахував 91703,30грн. коштів за самовільне використання води в період з 01.02.2016р. по 29.02.2016р..

Водночас, відповідач не позбавлений права звернутись до позивача із відповідною заявою про повернення сплачених ним коштів, як він вважає, за користування водою згідно договору №289 від 01.02.2011р. в період лютий, березень та квітень 2016р..

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Дубноводоканал" Дубенської міської ради Рівненської області підлягає задоволенню, в свою чергу, керуючись п.3 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду Рівненської області від 21.07.2016р. по справі №918/339/16 слід скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дубноводоканал" Дубенської міської ради, м.Дубно Рівненської області задовольнити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 21.07.2016р. по справі №918/339/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задоволити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (35600, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Ніщинського, 4 Б, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Дубноводоканал" Дубенської міської ради (35600, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Гірницька, 3 А, ідентифікаційний код 31525841) 91703грн. 30коп. коштів за самовільне використання води.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (35600, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Ніщинського, 4 Б, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Дубноводоканал" Дубенської міської ради (35600, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Гірницька, 3 А, ідентифікаційний код 31525841) 1378грн. 00коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Видати наказ.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (35600, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Ніщинського, 4 Б, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Дубноводоканал" Дубенської міської ради (35600, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Гірницька, 3 А, ідентифікаційний код 31525841) 1515грн. 80коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Рівненської області.

5. Справу №918/339/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2 КП "Дубноводоканал" (35600, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Гірницька, 3 А),

3, 4 ФОП ОСОБА_4 (35600, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Ніщинського, 4 Б,

35600, Рівненська обл., м.Дубно, вул.Підборецька, 180).

5 в наряд.