УХВАЛА

06.10.2016Справа № 910/25719/15

За скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»

на дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма

«Укртрансагент»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»

про стягнення 474 934,47 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Іваненко М.В. - по дов № 145-2016 від 17.03.2016

від ВДВС не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма «Укртрансагент» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про стягнення 474 934,47 грн., з яких: 300 000,00 грн. основного боргу, 163 986,52 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 10 947,95 грн. - 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно попереднього договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 27.05.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 15.10.2015 позов задоволено повністю та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма «Укртрансагент» 300 000,00 грн. основного боргу, 163 986,52 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 10 947,95 грн. - 3% річних, 7 124,01 грн. витрат по сплаті судового збору.

03.11.2015 Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 апеляційне провадження у справі № 910/25719/15 припинено.

16.03.2016 відповідачем до відділу діловодства суду подано заяву про затвердження мирової угоди від 25.12.2015. Також відповідач просив зупинити виконавче провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 17.03.2016 в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про затвердження мирової угоди від 25.12.2015 у справі № 910/25719/15 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 17.03.2016 відповідач звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 ухвалу Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 17.03.2016 скасовано, матеріали справи повернуто до Господарського суду міста Києва для затвердження мирової угоди від 25.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 05.07.2016 затверджено мирову угоду від 25.12.2015 у справі № 910/25719/15.

02.09.2016 на адресу суду від відповідача надійшла скарга на дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва, в якій просить:

- визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Хайдарі Р.Р. щодо винесення постанов від 25.05.2016 про стягнення виконавчого збору та витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у ВП № 50103251 незаконними;

- визнати постанову від 25.05.2016 про стягнення виконавчого збору ВП № 50103251 недійсною;

- визнати постанову від 25.05.2016 про стягнення витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у ВП № 50103251 незаконними;

- зобов'язання Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва повернути сплачені відповідачем (боржником) 48 205,84 грн. виконавчого збору та 303,58 грн. витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у ВП № 50103251.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 02.09.2016 скаргу призначено до розгляду на 27.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 27.09.2016, у зв'язку з не з'явленням в судове засідання представників відповідача та органу ДВС та не виконанням органом ДВС вимог ухвали від 02.09.2016, розгляд скарги був відкладений на 06.10.2016.

Позивач в судове засідання 06.10.2016 не з'явився.

Відповідач (скаржник) в судовому засіданні 06.10.2016 вимоги скарги підтримав повністю.

Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва в судове засідання 06.10.2016 представника не направив, вимог ухвал від 02.09.2016 та від 27.09.2016 не виконав.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника скаржника, Господарський суд міста Києва встановив:

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Зазначеним Законом (в редакції чинній на момент винесення спірних постанов) регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Частиною 1 п. 1 статті 19 Закону визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема судових наказів.

Матеріали справи свідчать, що 08.02.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма «Укртрансагент» звернулось до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва по справі № 910/25719/15 від 03.11.2015.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

08.02.2016 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Хайдарі Р.Р. винесено постанову ВП № 50103251 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 03.11.2016 про стягнення боргу розмірі 482 058,48 грн. з ПАТ «Страхова компанія «Перша» на користь ТОВ Комерційна фірма «Укртрансагент».

В постанові ВП № 50103251 від 08.02.2016 боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду - у семиденний строк.

В подальшому 25.08.2016 державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 03.11.2016 винесено постанову ВП № 50103251 про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій в розмірі 303,58 грн.

Також 25.08.2016 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 03.11.2016 винесено постанову ВП № 50103251 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 48 205,84 грн.

Скаржник в обґрунтування скарги посилається на те, що між сторонами 25.12.2015 було укладено мирову угоду у справі № 910/25719/15, яка була затверджена ухвалою суду № 910/25719/15 від 05.07.2016. Боржник зазначає, що звертався до Голосіївського районного ВДВС у місті Київ із заявами про закінчення виконавчого провадження повідомивши про сплату на виконання мирової угоди 300 000,00 грн., а також надавши ухвалу про затвердження мирової угоди. Проте, не зважаючи на це державним виконавцем винесено спірні постанови, при цьому не здійснивши жодних виконавчих дій на примусове виконання рішення суду.

Суд вважає, що вимоги скаржника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

25.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційна фірма «Укртрансагент» та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» укладено мирову угоду на стадії виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 15.10.2015.

Як свідчать матеріали справи відповідачем 16.03.2016 було подано до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві заяву № 246 від 16.03.2016, яка була зареєстрована останнім за вх. № 2526 про закінчення виконавчого провадження з посиланням на те, що боржник сплатив 300 000,00 грн., що були погоджені мировою угодою від 25.12.2015 надавши відповідні докази оплати та мирову угоду від 25.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 17.03.2016 в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» про затвердження мирової угоди від 25.12.2015 у справі № 910/25719/15 відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 ухвалу Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 17.03.2016 скасовано, матеріали справи повернуто до Господарського суду міста Києва для затвердження мирової угоди від 25.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 05.07.2016 затверджено мирову угоду від 25.12.2015 у справі № 910/25719/15.

Відповідачем 13.07.2016 було подано до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві заяву № 604 від 13.07.2016, яка була зареєстрована останнім за вх. № 19022, про закінчення виконавчого провадження з посиланням на те, що судом затверджено мирову угоду від 25.12.2015, надавши відповідну ухвалу суду від 05.07.2016.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

Лише 16.09.2016 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Хайдарі Р.Р. винесено постанову ВП № 50103251 про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з п. 3.7.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Також статтею 28 Закону визначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив самостійне погашення заборгованості в розмірі 300 000,0 грн. безпосередньо на рахунок позивача, що підтверджується випискою по особовому рахунку боржника про що було повідомлено ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві шляхом подачі останньому відповідної заяви.

Більше того, в матеріалах справи наявна копія заяви позивача № 15/03/16 від 17.03.2016 подана до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 22.03.2016 та зареєстрована останнім за вх. № 2818 про повернення виконавчого документа - наказу Господарського суду міста Києва № 910/25719/15 від 03.11.2015 на підставі ст. 47 Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Проте, не зважаючи на наявність письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документа державний виконавець не вчинив відповідних дій.

Оскільки, боржник сплатив стягувачу у повному обсязі суму, визначену мировою угодою від 25.12.2015, яка затверджена судом, суд приходить до висновку, що відповідачем сплачено борг позивачу в добровільному порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Голосіївським районним ВДВС у місті Київ належних та допустимих доказів, які б спростували обставини зазначені скаржником та встановлені судом, не подано.

З огляду на викладене суд приходить до висновку що дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ щодо винесення постанов ВП № 50103251 від 25.08.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій є неправомірними, а постанови підлягають визнанню недійсними.

Вимога скаржника про зобов'язання Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ повернути сплачені відповідачем (боржником) 48 205,84 грн. виконавчого збору та 303,58 грн. витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у ВП № 50103251 не підлягають задоволенню, оскільки має бути предметом розгляду в окремому позовному провадженні.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями), за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи викладене господарський суд вважає, що скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ задовольнити частково.

2. Визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Хайдарі Р.Р. щодо винесення постанов від 25.05.2016 про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дії у ВП № 50103251 незаконними.

3. Визнати недійсною постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ВП № 50103251 від 25.05.2016 про стягнення виконавчого збору.

4. Визнати недійсною постанову Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ВП № 50103251 від 25.05.2016 про стягнення витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

5. В інші частині в задоволені скарги відмовити повністю.

СуддяВ.В.Сівакова