ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" жовтня 2016 р.Справа № 916/2240/16

За позовом: Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА";

про стягнення 4 859 362,75грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 198/16 від 12.01.2016р.;

від відповідача: не зявився.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Спільне українсько-естонське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА", в якій просить суд зобовязати відповідача повернути позивачу поставлений, але не реалізований товар; стягнути з відповідача на його користь основну заборгованість за договором поставки №82833 від 25.03.2015р. в сумі 4 053 144,89 грн. та проценти за користування чужими (його) грошовими коштами в сумі 810 628, 98 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 77 010,03 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що між сторонами було укладено договір поставки товарів медичного призначення №82833 від 25.03.2015р., згідно якого позивач зобовязався передати у власність відповідача товар, а відповідач, в свою чергу, мав його прийняти та сплатити грошову суму відповідно до умов зазначеного договору.

Позивач стверджує, що ним виконано зобовязання по вказаному договору в повному обсязі, що підтверджується відповідними видатковими накладними. Однак, в порушення взятих на себе зобовязань, відповідач вартість товару у встановлений договором строк не сплатив, та таким чином, станом на 09.08.2016р., сума заборгованості останнього перед позивачем складає 4 053 144, 89 грн.

Крім того, з огляду на невиконання відповідачем договірних обовязків, позивачем було нараховано проценти за користування грошовими коштами у розмірі 810 628,98 грн., у звязку з чим загальна сума заборгованості відповідача складає 4 863 773,87 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2016р. було порушено провадження у справі №916/2240/16 із призначенням її до розгляду в засіданні суду 14.09.2016р.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову (т.1 а.с.123-124), згідно якої останній просив суд накласти арешт на грошові кошти, які належать ТОВ "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" та знаходяться на будь-якому рахунку в банківських чи фінансових установах в розмірі заявлених позовних вимог, а також накласти арешт на майно лікарські засоби та вироби медичного призначення, яке належить на праві власності ТОВ "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" та знаходиться на аптечному складі відповідача за адресою: м. Одеса, вул. Головківська, 36, в розмірі заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 22.08.2016р. вищевказану заяву про застосування заходів до забезпечення позову задоволено в повному обсязі.

В судовому засіданні 14.09.2016р., з огляду на заявлене представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, а також з урахуванням невиконання вимог ухвали суду, судом було оголошено перерву в засіданні суду до 28.09.2016р.

26.09.2016р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.2 а.с.1-2), згідно якого останній заперечує проти задоволення позову, вважає його необґрунтованим, оскільки зазначає, що за товар, поставлений по наданим позивачем накладним на суму 4053144,89 грн., які долучені до матеріалів справи, відповідач розрахувався на суму 3394787,50 грн. у звязку із чим борг відповідача на момент звернення позивача із позовом до суду складає 658 357,39 грн.

Відтак, вважає що заявлені вимоги, включаючи розрахунок 3 % річних згідно до ст. 625 ЦК України, не відповідають фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні 28.09.2016р. представником позивача було надано клопотання про витребування у відповідача інформації щодо поставленого, але нереалізованого товару.

Вказане клопотання було залишено судом без задоволення, з огляду на відсутність звернення позивача до відповідача з вимогою про проведення перевірки залишку нереалізованого товару, як це передбачено умовами договору.

У засіданні суду 28.09.2016р. представник позивача під час розгляду справи по суті надав усні пояснення, згідно яких зазначив, що відповідач не виконав свої зобовязання по договору, а також зауважив, що нарахування позивачем штрафних санкцій передбачено договором.

Представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість згідно договору поставки, укладеного між сторонами, при цьому зазначив, що вимоги про зобовязання повернути поставлений, але не реалізований товар (п. 2 прохальної частини позовної заяви) сформульовано не зовсім коректно, і ним буде підготовлено заяву про зменшення позовних вимог або заяву про відмову від позовних вимог в цій частині.

Представник відповідача в свою чергу проти задоволення позову заперечував, факт поставки товару визнав, але при цьому зазначив, що відповідно до накладних, на які посилається позивач, відповідачем було сплачено значно більшу частину коштів, у звязку із чим борг відповідача на момент звернення позивача із позовом до суду складає 658 357,39 грн.

В судовому засіданні 28.09.2016р. було оголошено перерву до 05.10.2016р.

Ухвалою суду від 03.10.2016р. судом скасовано заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2016р., в частині накладення арешту на майно лікарські засоби та вироби медичного призначення, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" та знаходиться на аптечному складі за адресою: місто Одеса, вулиця Головківська, будинок 36, в розмірі заявлених позовних вимог, а саме 4 863 773 /чотири мільйона вісімсот шістдесят три тисячі сімсот сімдесят три/ гривень 87 копійок, суми судових витрат на момент подання позову, що включає судовий збір за подання позову у розмірі 77 010 /сімдесят сім тисяч десять/ гривень 03 копійок та судовий збір за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову у розмірі 689 /шістсот вісімдесят дев'ять/ гривень 00 копійок, всього 4 941 472 /чотири мільйона дев'ятсот сорок одна тисяча чотириста сімдесят дві/ гривень 09 копійок.

04.10.2016р. до канцелярії суду від представника позивача надійшли письмові пояснення (т.2 а.с.30-31), в яких останній уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача основну заборгованість за договором поставки №82833 від 25.03.2015р. у розмірі 4 048 733,77 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 810 628, 98 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 77 010,03 грн. До вказаних пояснень позивачем додано видаткові накладні, починаючи з 1.04.2016р. (дати складання акту звірки).

В судове засідання 05.10.2016р. зявився представник позивача, який повністю підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, наполягав на їх задоволенні з посиланням на п.6.6 договору.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з раніше викладених підстав, проте зазначив, що відповідач не спростовує ні факт підписання акту звірки, складеного сторонами на 01.04.2016., ні визначену у ньому суму заборгованості на зазначену дату.

В засіданні суду 05.10.2016р., з огляду на заявлене представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості ознайомитись з письмовими поясненнями позивача, а також необхідність додаткового дослідження доказів, оголошено перерву до 06.10.2016р.

У судовому засіданні 06.10.2016р. представник позивача надав суду письмові пояснення по справі (т.3 а.с.6-7), в яких, наводячи приписи чинного законодавства, зокрема норми ч.5 ст. 694, ч. 2 ст. 1214, ч. 3 ст. 692 ЦК України, а також положення самого договору поставки, вказує на необхідність сплати відповідачем процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20 % від загальної вартості товару.

Представник позивача в повному обсязі підтримав свою правову позицію, що була викладена ним в попередніх судових засіданнях, з урахуванням уточненої редакції заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 06.10.2016р. не зявився, про місце та час розгляду справи був цілком обізнаний, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 05.10.2016р. (т.3 а.с.2).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Крім того, у відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити з нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2015р. між Спільним українсько-естонським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" (Покупець) було укладено договір поставки № 82833 (т.1 а.с.14-19), згідно п.1.1 якого Постачальник зобовязується поставити і передати у власність Покупцеві, а Покупець прийняти та оплатити певний товар, асортимент, кількість та ціна якого, зазначені в видаткових накладних, які є його невідємною частиною.

Пунктом 4.1 сторони погодили, що право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця в момент передачі товару Покупцеві.

Згідно пунктів 5.3-5.5 договору ціни кожної одиниці товару вказуються у видаткових накладних на поставку кожної партії товару. Загальна сума по договору складається із всіх договірних вартостей по всіх видаткових накладних до даного договору. Вартість кожної партії товару обчислюється, виходячи з кількості одиниць асортименту товару у відповідній партії та вартості кожної одиниці асортименту товару, та вказується в видатковій накладній на кожну окрему поставку.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата Покупцем товару за цим договором здійснюється шляхом попередньої оплати або з відстроченням платежу. При цьому порядок оплати товару за цим договором (попередня оплата чи оплата з відстроченням платежу) обирається Покупцем при поданні замовлення на поставку.

При здійсненні Покупцем оплати товару за цим договором з відстроченням платежу строк, протягом якого Покупець зобовязаний здійснити оплату за товар на користь Постачальника, вказується Постачальником у видатковій накладній на товар, який поставляється. При цьому перебіг такого строку починається від дати поставки товару Покупцю, що вказана у видатковій накладній. Надання Постачальником Покупцю рахунку фактури для оплати товару з відстроченням платежу не є обовязковим.

Пунктом 6.6 договору сторони узгодили, що якщо Постачальником здійснюється дві та більше поставок товару на користь Покупця, грошові суми, що отримує Постачальник від Покупця за цим договором, покривають заборгованість Покупця перед Постачальником в порядку черговості, починаючи з першої очікуваної оплати (самої ранньої дати кінцевого строку оплати, який зазначений у видаткових накладних), яку зобовязаний здійснити Покупець за цим договором, за видатковими накладними в порядку зростання дати кінцевого строку оплати грошових сум за видатковими накладними на товар, який постачався, незалежно від того, що вказано Покупцем в призначенні платежу при здійсненні оплати.

Відповідно до п. 6.9 договору до моменту здійснення повної оплати товару Покупцем Покупець має право за згодою сторін повернути неоплачений товар Постачальнику, за умови збереження його товарного виду. Факт повернення товару підтверджується накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Згідно п. 6.10 договору Постачальник за власною ініціативою має право ініціювати повернення Покупцем оплаченого, але нереалізованого останнім товару протягом всього терміну дії договору. Повернення такого товару здійснюється при умові збереження цілісності оригінальної упаковки товару (товар не повинен мати додаткового маркування, враховуючи надписи, цінники та ін.), шляхом підписання сторонами накладної на повернення товару.

Покупець зобовязаний в 3-денний строк з дня отримання вимоги Постачальника надати письмовий звіт щодо реалізації отриманого від Постачальника, але неоплаченого товару, із зазначенням найменування, кількості та дати його продажу. В разі ненадання вищевказаного звіту або надання недостовірних відомостей щодо реалізованого товару, Постачальник має право вимагати від Покупця оплати всього поставленого, але неоплаченого товару. В такому разі Покупець зобовязується здійснити оплату вартості всього поставленого, але неоплаченого товару в 3-денний строк з дня отримання вимоги Постачальника щодо оплати.

Пунктом 6.12 договору сторони, зокрема, встановили, що Постачальник має право проводити перевірки залишків отриманого Покупцем за даним договором, але неоплаченого товару за місцем провадження останнім господарської діяльності, письмово попередивши про таку перевірку Покупця за 5 календарних днів.

Відповідно до п.10.3 договору, у випадку несвоєчасної оплати товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої за кожен день прострочення.

Згідно п. 10.4 договору, за умови прострочення Покупцем строків оплати за товар за цим договором, він повинен сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20 % від простроченої суми оплати.

Пунктом 10.8 договору встановили, що за умови прострочення Покупцем строків оплати за товар за цим договором більш ніж 10 календарних днів. Постачальник має право вимагати оплати всього поставленого Покупцю, але неоплаченого товару. В такому разі Покупець зобовязується здійснити оплату вартості всього поставленого, але неоплаченого товару в 3-дений строк з дня отримання відповідної вимоги Постачальника.

Відповідно до приписів п.12.10 договору, договір складений в трьох примірниках, два примірники для Постачальника, один примірник для Покупця, вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє на протязі 2 календарних років, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань згідно з умовами даного договору. Дострокове розірвання договору не звільняє жодну із сторін від виконання грошових зобовязань, що виникли під час дії даного договору.

Таким чином, проаналізувавши зміст вказаного договору, суд доходить висновку про можливість застосування до нього норм, що регулюють правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі та поставив на адресу відповідача в період з 01.04.2016р. товар на загальну суму 8 886 916,51 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними видатковими накладними (т.2 а.с.32-269).

В подальшому, згідно накладної про повернення №Рнк-05030616/023 від 03.06.2016р. (т.2ьа.с.269), відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 17 085,33 грн.

Таким чином, позивачем з урахуванням повернення товару на вищевказану суму, було поставлено відповідачу товар на суму 8 869 831,18 грн.

Однак відповідач, отримавши товар згідно вищезазначених накладних, у яких було встановлено відстрочку платежу (від дати доставки товару) 1 день, свої зобовязання за договором в частині повної та своєчасної оплати товару виконав частково, сплативши його вартість лише у розмірі 5 205 649,50 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи карткою дебітора (т.2 а.с.8-12) та банківськими виписки (т.2 а.с.15-17).

Крім того, як встановлено судом, у відповідача станом на 01.04.2016р. по договору існувала заборгованість у розмірі 384 552,09 грн., що підтверджується відповідним актом звірення взаєморозрахунків (т.2а.с.13), підписаним обома сторонами.

Вказана обставина цілком визнана сторонами, відтак, згідно приписів ст. 35 ГПК України, доведенню не підлягає.

Таким чином у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 4 048 733,77 грн. (8 869 831,18 грн. - 5 205 649,50 грн. +384 552,09 грн.)

Враховуючи, що наявність вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростована, а також положення п.10.8 договору, суд доходить висновку щодо задоволення вимог позивача про її стягнення у вищевказаному розмірі.

При цьому посилання відповідача щодо оплати ним саме цих накладних, що були первісно додані до позову, як на підтвердження наявності заборгованості лише у сумі 658 357,39 грн., судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищевказаними положеннями п.6.6.договору, на підставі якого суми платежів були зараховані позивачем за раніше здійснені поставки.

Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 810 628,98 грн., суд вказує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами позивачем було розраховано у розмірі 20 % від суми заборгованості у розмірі 4 053 144,89 грн.

При здійсненні розрахунку такого розміру процентів позивач посилався, зокрема, на норми ч.2 ст.536, ч.5 ст.594, а також ч. 3 ст.692 ЦК України та обумовлений сторонами п. 10.4 договору, згідно якого за умови прострочення Покупцем строків оплати за товар за цим договором, він повинен сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20 % від простроченої суми оплати.

Так, дійсно, згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відсилку до передбачених ст. 536 ЦК України процентів містить і ч.5 ст. 694 ЦК України, відповідно до якої, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. При цьому, договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами.

Разом з тим, правова природа процентів у будь-якому випадку передбачає їх стягнення за певний період, у звязку з чим сума стягнутих процентів, незалежно від підстав їх стягнення, прямо пропорційна та залежить від тривалості періоду прострочення (користування).

Враховуючи, що жодного періоду, за який слід стягнути кошти, позивачем не зазначено, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Натомість, визначення суми стягнення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання є характерним та повністю відповідає визначенню штрафу (ч.2 ст.549 ЦК України), проте такі вимоги позивачем не заявлялися.

Враховуючи часткове задоволення судом позову Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД", витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Професійний Футбольний Клуб "РЕАЛ ФАРМА" (65122, Одеська область, м. Одеса, Київський район, вул. Академіка Корольова, буд. 118/3, ) на користь Спільного українсько-естонського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Фарм, ЛТД" (01103, м. Київ, Печерський район, вул. Кіквідзе, 18-А, ) заборгованість у розмірі 4 048 733 /чотири мільйони сорок вісім тисяч сімсот тридцять три/ грн. 77 коп. та 60 731 /шістдесят тисяч сімсот тридцять одна/ грн. 00 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11 жовтня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська