КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа№ 910/9321/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

За участю представників:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: Щербина В.М. - представник за довіреністю № Ц-2/3-04/183-16 від 29.04.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016р.

у справі № 910/9321/16 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 6 301,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача, як правонаступника прав та обов'язків ДП «Донецька залізниця», збитків в сумі 6 301,50 грн., які становлять вартість нестачі вугілля відвантаженого згідно договору перевезення, оформленого залізничною накладною № 51770469 від 04.02.2016 за груповою відправкою на адресу позивача (одержувач вантажу, графа " 4" залізничної накладної) у вагоні № 56951767.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2016р., повний текст якого складений 18.07.2016р., у справі № 910/9321/16 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимим доказами не доведено перехід прав і обов'язків від Державного підприємства «Донецька залізниця» до відповідача.

Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов з огляду на те, що відповідно до чинного цивільного законодавства України, при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено, а відтак сама по собі вказівка в Законі України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», а також у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 та у Статуті відповідача про те, що Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і припинення юридичних осіб таких підприємств.

Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016р. у справі № 910/9321/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» послалось на те, що спірне рішення ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що позивачем не доведено перехід прав і обов'язків від Державного підприємства «Донецька залізниця» до відповідача, оскільки:

- Постановою № 200 від 25.06.2014р. «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Кабінет Міністрів України утворив ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємство та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1;

- у додатку № 1 до вказаної постанови наведений перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в якому, серед інших, зазначено й ДП «Донецька залізниця»;

- відповідно до п. 2 статуту відповідача, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. №735, відповідач є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємством залізничного транспорту;

- згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрів підприємство та організацій України 21.10.2015 створено відповідача, а відтак саме з цієї дати відповідач набув всіх прав та обов'язків реорганізованих підприємств, в тому числі і ДП «Донецька залізниця»;

- виходячи зі змісту ст. 104 ЦК України та постанови № 200 від 25.06.2014р. реорганізація юридичної особи, як, зокрема злиття, є формою припинення товариства, яке має наслідком правонаступництво новоутвореною юридичною особою прав та обов'язків першого;

- документи, які підтверджують перехід прав та обов'язків з ДП «Донецька залізниця» до відповідача (в тому числі й передавальний акт), вже досліджувались Господарським судом Донецької області та Донецьким апеляційним господарським судом у справі № 905/1021/16, Господарським судом міста Києва у справі № 910/4019/16, а відтак, в силу приписів ст. 35 ГПК України вказані обставини мають преюдиційний характер.

Позивач в судове засідання представників не направив, про причини неявки представників у судове засідання суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, про свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, а також те, що позивач не повідомив суд про причини неявки у судове засідання, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

01.02.2016р. позивач, як покупець, та ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», як постачальник, уклали договір № 245/108/16 Сб (далі - Договір) (а.с. 15-17), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти та оплатити коксову продукцію на умовах, передбачених цим договором.

На виконання умов Договору, ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», як вантажовідправником, 04.02.2016 р. з станції Авдеевка Донецької залізниці на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці за накладною № 51770469 відправлено вагони № 53547436, № 56951767, № 53602454, № 53560652, № 56954688, № 53560785, № 56619836, № 53534616, № 56443005 з вантажем «кокс доменний».

Вантажоодержувачем за вказаною накладною є позивач.

Вага вантажу згідно залізничної накладної становить 371,80 тон.

Під час приймання вантажу у вагоні № 56951767 виявлено недостачу вантажу у розмірі 2350 кг., про що на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці складено комерційний акт БН № 724694/61 (а.с. 11) зі змісту якого слідує, що при переважуванні виявлено:

- вага брутто -60 900 кг, тара с брусу -22 400 кг, нетто -38 500 кг, що менше ваги, вказаної у документі на 2 350 кг;

- навантаження у вагоні на рівні бортів, по документам марковано вапном, маркування не проглядається внаслідок снігового покрова;

- у вагоні знята шапка з 1 по 7 люк;

- течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає;

- вагон прибув у технічно справному стані.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Вимогами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з ч.5 ст.307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно зі статтею 113 Статуту, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно зі ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, тобто у даному випадку 0,817 тон.

З урахуванням вищевикладеного, позивач обраховує втрату вантажу з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження в масі вантажу, нараховує вартість втраченого Донецькою залізницею вантажу у розмірі 6 301,50 грн.

Звертаючись з позовом саме до відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» позивач посилається на те, що:

- Постановою № 200 від 25.06.2014р. «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Кабінет Міністрів України утворив ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємство та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1;

- у додатку № 1 до вказаної постанови наведений перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в якому, серед інших, зазначено й ДП «Донецька залізниця»;

- відповідно до п. 2 статуту відповідача, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015р. №735, відповідач є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємством залізничного транспорту;

- згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрів підприємство та організацій України 21.10.2015 створено відповідача, а відтак саме з цієї дати відповідач набув всіх прав та обов'язків реорганізованих підприємств, в тому числі і ДП «Донецька залізниця».

Суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Зі змісту положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ «Українська залізниця», реорганізовуються шляхом злиття.

Статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення, передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями (ст.ст. 104, 107 ЦК України), зокрема:

- юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації;

- у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників;

- юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення;

- після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами;

- предавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, відповідно до приписів чинного цивільного законодавства України, при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сама по собі вказівка в Законі України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», а також у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 та у Статуті відповідача про те, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і припинення юридичних осіб таких підприємств.

Слід зазначити і про те, що за змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. № 200 проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Крім того, в п.5 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014р. № 604.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014р. № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою в м. Донецьк), залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» не передавало (в матеріалах справи відсутні докази складення та затвердження відповідних передавальних актів), самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність та має нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й Державного підприємства «Донецька залізниця»), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014р. № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, період якої згідно із ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» триває до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином не доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, а відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016р. у справі № 910/9321/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016р. у справі № 910/9321/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2016р. у справі № 910/9321/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9321/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець