ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2016 Справа № 905/2262/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПриватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
до Приватної компанії «ДЕЙТА ЕКСПРЕС»
простягнення 11 475,00 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до Приватної компанії «ДЕЙТА ЕКСПРЕС» про стягнення штрафу в сумі 1875,36 грн та неустойки в сумі 9600,00 грн.

04.10.2016 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у звязку з збільшенням періоду нарахування штрафу (з 10.11.2015 по 30.09.2016).

В судовому засіданні 05.10.2016 представник позивача не підтримав вказану заяву про збільшення позовних вимог та подав заяву, в якій просить суд не розглядати заяву про збільшення позовних вимог подану 04.10.2016, у звязку з помилковістю її складання.

У звязку з чим, судом розглядаються позовні вимоги, викладені в позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору поставки №14-16/640-КП від 31.12.2014 щодо дотримання строків поставки товару, у звязку з чим позивач на підставі п. 6.2 договору просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 5% від вартості продукції, що поставляється та неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленої продукції.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем не було направлено на адресу відповідача письмової вимоги про сплату штрафу та неустойки, що згідно з п. 6.2 Договору є обовязковою умовою. Крім того, відповідач зазначає, що позивач має значну заборгованість перед відповідачем за поставлений товар за договором, тому відповідач вважає, що відповідач мав поставити продукцію лише після сплати заборгованості позивачем, що останнім не було зроблено.

04.10.2016 до суду від представника відповідача - ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи, у звязку з поважною причиною відсутності в судовому засіданні, докази поважності причини відповідач зобовязався надати.

Позивач заперечив проти заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

Вказане клопотання відповідача судом відхилено з підстав його необґрунтованості. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відповідачем у справі є Приватна компанія «ДЕЙТА ЕКСПРЕС», а не конкретний представник, Господарським процесуальним кодексом України передбачено ведення справи через представника, що дозволяє направити в судове засідання іншу уповноважену особу. До вказаного клопотання також не додано жодних доказів на підтвердження зазначених у ньому обставин щодо неможливості явки представника відповідача у судове засідання.

Крім того, неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки в матеріалах справи міститься відзив відповідача на позов, в судовому засіданні 15.08.2016 суд заслухав заперечення представника відповідача проти позову, а явка представників сторін в судове засідання, призначене 05.10.2016, не визнавалась судом обовязковою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

31.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля», яке змінило свій тип та на даний час є Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля», (покупець) та Приватною компанією «ДЕЙТА ЕКСПРЕС» (постачальник) підписано договір поставки №14-16/640-КП (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (далі - продукція, товар) в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі і Специфікаціях, які є невідємною частиною даного Договору (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію у відповідності з умовами даного договору.

01.10.2015 сторонами підписана Специфікація до Договору на суму 37500,00 грн, якою визначено найменування, кількість та вартість продукції, що поставляється відповідачу, а також строк поставки.

Згідно з умовами Специфікації від 01.10.2015 строк поставки визначеного в ній товару встановлено до 30.10.2015.

Відповідно до п. 4.7 Договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, товар, визначений у Специфікації від 01.10.2015 до Договору, відповідач станом на час звернення з даним позовом до суду не поставив позивачу.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач свої зобовязання по Договору щодо поставки партії товару у строк, який визначений у Специфікації від 01.10.2015 до Договору, не виконав, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість виконання своїх зобовязань щодо поставки товару у визначений Договором строк.

Посилання відповідача на те, що поставка товару не була здійснена, оскільки позивач має значну заборгованість перед відповідачем за раніше поставлений товар та згідно комерційної пропозиції №51/15 від 18.09.2015 відповідач мав поставити продукцію лише після сплати позивачем заборгованості за попередні поставки за даним договором, судом не приймається з огляду на наступне.

Договір поставки №14-16/640-КП від 31.12.2014 та Специфікація від 01.10.2015 до Договору були підписані на основі вільного волевиявлення уповноваженими особами підприємств - директором Приватної компанії «ДЕЙТА ЕКСПРЕС» та директором Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля».

У Специфікації від 01.10.2015 до Договору сторонами погоджено строк поставки, а саме: до 30.10.2015.

Жодних умов або застережень щодо того, що поставка за вищевказаною Специфікацією буде здійснюватись відповідачем лише після погашення позивачем заборгованості за товар поставлений за попередніми поставками ані Договір поставки №14-16/640-КП, ані Специфікація від 01.10.2015 до Договору не містять. Доказів внесення відповідних змін до Договору та Специфікації відповідачем також не надано. А тому, відповідач повинен був поставити позивачу товар, визначений у Специфікації від 01.10.2015, у строк до 30.10.2015.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність порушення відповідачем зобовязання по Договору щодо поставки товару та про наявність його вини у порушенні зобовязання.

Відповідно до п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п. 6.2 Договору встановлено, що у разі непоставки продукції або поставки з порушенням строків, передбачених Договором або відповідною Специфікацією, постачальник, на письмову вимогу покупця, сплачує покупцеві штраф у розмірі 5% від вартості продукції, що поставляється за відповідною Специфікацією. У випадку порушення постачальником своїх зобовязань згідно даного пункту понад 10 календарних днів, постачальник додатково, на письмову вимогу покупця, сплачує покупцеві неустойку у розмірі 0,1% від вартості не поставленої продукції або продукції поставленої з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Згідно з п. 6.11 Договору строк нарахування постачальнику штрафних санкцій по Договору не обмежується 6 (шістьма) місяцями з моменту виконання зобовязань, у звязку з чим штрафна санкція підлягає нарахуванню за весь період порушення зобовязання.

В даному випадку сторонами погоджено в Договорі більший період нарахування неустойки, ніж визначено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а саме за весь період порушення зобовязання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені за різні порушення зобов'язань не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України штраф є формою неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна позиція міститься у постанові постанова Верховного суду України від 09.04.2012 у справі №20/246-08 та постанові Вищого господарського суду України 05.07.2016 по справі №905/1861/15.

Посилання відповідача на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не направлено письмової вимоги про сплату штрафу та неустойки, як то погоджено сторонами у Договорі, судом відхиляється з огляду на наступне.

Оскільки законом та Договором не визначено форму предявлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову. Вказана правова позиція викладене у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 у справі №3-127гс11.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Як вбачається з розрахунку позивача, останній просить стягнути штраф у розмірі 1875,00 грн - 5% від вартості продукції, що поставляється та неустойку у сумі 9600,00 грн у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення (за період з 10.11.2015 по 25.07.2016).

Перевіривши розрахунок штрафу, здійснений позивачем, на суму 1875,00 грн, суд визнає його вірним.

За здійсненим судом перерахунком неустойки у розмірі 0,1% від вартості не поставленої продукції відповідачем, за кожен день прострочення, в межах періоду визначеного позивачем, її розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять відповідних заяв чи клопотань позивача.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення неустойки у розмірі 9600,00 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У звязку із задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватної компанії «ДЕЙТА ЕКСПРЕС» (83001, м. Донецьк, площа Конституції, 3, ідентифікаційний код 20325394) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Соборна, 76, ідентифікаційний код 00178353) штраф у розмірі 1875 (одна тисяча вісімсот сімдесят пять) грн 36 коп., неустойку у розмірі 9600 (девять тисяч шістсот) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 10.10.2016

Суддя М.В. Сажнева