ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2016 р. Справа № 911/2415/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Віннер Автомотів

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія Укр ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Укр ОСОБА_2

про стягнення 34508,42грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_3 (довіреність №20160708 від 08.07.2016);

від відповідача не зявився;

від третьої особи - не зявився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Віннер Автомотів (далі ТОВ Віннер Автомотів) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія Укр ОСОБА_2 (далі ТОВ Транспортна компанія Укр ОСОБА_2) про стягнення 34508,42грн у т.ч.:

- 14695,68грн основна заборгованість;

- 8582,28грн пеня за період з 29.05.2014 по 15.07.2016;

- 940,28грн 3% річних за період з 29.05.2014 по 15.07.2016;

- 10290,19грн збитки від інфляції за період червень 2014 червень 2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Укр ОСОБА_2 зобовязань за договором на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів № Service-6304-LR-PP від 01.10.2013, в частині оплати за виконані роботи. При цьому, 03.07.2015 між позивачем, третьою особою та ТОВ Транспортна компанія Укр ОСОБА_2 укладено договір про переведення боргу, відповідно до якого боржника у зобовязанні ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Укр ОСОБА_2 замінено на ТОВ Транспортна компанія Укр ОСОБА_2.

Відповідач у справі ТОВ Транспортна компанія Укр ОСОБА_2 письмового відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.08.2016 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Укр ОСОБА_2 (далі ТОВ Укр ОСОБА_2).

Третя особа ТОВ Укр ОСОБА_2 письмових пояснень по суті позовних вимог не надало.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 між ТОВ Віннер Автомотів (далі - виконавцеь) та ТОВ Укр ОСОБА_2 (далі - замовник) укладено договір на технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів (а.с.39-43, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п.1.1 договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання надавати замовнику комплекс робіт з сервісного обслуговування транспортних засобів (далі - ДТЗ), а замовник в строки передбачені договором здійснювати оплату за виконані роботи, використані запчастини і витратні матеріали та вчасно отримувати ДТЗ від виконавця після виконання робіт з сервісного обслуговування.

Згідно п. 4.2.1 договору, роботи з сервісного обслуговування та/або ремонту ДТЗ приймається замовником за актом виконаних робіт в якому зазначається, зокрема, їх вартість, акт підписується сторонами та є підставою для здійснення розрахунків.

Як визначено сторонами в п. 4.3.1 договору, замовник зобовязаний оплатити вартість виконаних робіт протягом 3 банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт або з дати його складання виконавцем у випадку, передбаченому п.п. 4.2.3 вказаного договору.

Вказаний договір вступає в силу і є обовязковим з дати його підписання та діє до 31.12.2014 (п. 7.1 договору).

Як встановлено під час розгляду справи, відповідно до умов укладеного договору позивачем за замовленням третьої особи здійснені роботи на виконання умов договору, що не заперечується сторонами під час розгляду справи та підтверджується замовленням (а.с.46) та актом від 24.05.2014 на суму 39 695,68грн (а.с.47-48), що підписаний між позивачем та третьою особою.

23.10.2014 між позивачем та третьою особою укладено додаткову угоду №1 від 23.10.2014, якої вирішили:

- достроково припинити договір на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 01.10.2014;

- на дату укладення вказаної додаткової угоди заборгованість замовника перед виконавцем складає 16 413,07грн без ПДВ крім того, ПДВ 3 282,61грн, всього з ПДВ 19 695,68грн;

- виконавець не застосовуватиме штрафних санкцій, що передбачені договором за умови якщо замовник погасить заборгованість перед виконавцем протягом 3 банківських днів з дати отримання замовником цієї угоди.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача (нового боржника) обовязку оплатити виконані позивачем (кредитором) роботи (первісному боржнику), та застосування до відповідача (нового боржника) відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Крім того, 03.07.2015, оскільки боржником не було виконано своїх зобовязань з оплати заборгованості, між Укр ОСОБА_2 (далі первісний боржник), ТОВ Транспортна компанія Укр ОСОБА_2 (далі новий боржник) та ТОВ Віннер Автомотів (далі кредитор) укладено договір про переведення боргу (а.с.49-50).

Як визначено п. 1 вказаним договором регулюються відносини повязані із зміною сторони (первісного боржника) у зобовязанні, що виникає із договору №Service-6304-LR-PP від 23.10.2014, укладеного між первісним боржником та кредитором.

Первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобовязання) у розмірі 14 695,69грн, що виник на підставі акту звірки до основного договору, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобовязання (п. 2 договору про переведення боргу).

Відповідно до п. 7 вказаний договір про переведення боргу вважається укладений і набирає чинності з моменту підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Відповідно до п. 4 договору про переведення боргу, новий боржник має право висувати проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором та первісним боржником за основним договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 521 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.522 ЦК України, новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Так у договорі переведення боргу сторонами визначено, що заборгованість первісного боржника (третьої особи) перед позивачем (кредитором) становить 14 695,69грн, вказана заборгованість переведена на нового боржника (відповідача) з моменту укладення договору про переведення боргу.

Виходячи з умов основного зобовязання, враховуючи, що вказана заборгованість обраховується за актом виконаних робіт від 24.05.2014, який мав бути оплачений первісним боржником за основним зобовязанням протягом 3 банківських днів, а саме до 28.05.2014, з 29.05.2014 боржник є таким, що прострочив виконання зобовязання з оплати виконаних робіт.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доказів сплати відповідачем виконаних позивачем робіт на суму 14 695,68грн суду не надано, з огляду на що, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 14 695,68грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачів 3% річних в розмірі 940,28грн за період з 29.05.2014 по 15.07.2016 та 10 290,19грн втрат від інфляції за період червень 2014 року червень 2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду, розмір 3% річних за період з 29.05.2014 по 15.07.2016 на заборгованість в розмірі 14 695,68грн складає 940,93грн, проте враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір 3% річних, який підлягає задоволенню становить 940,28грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції суд вважає його арифметично вірним, а вимоги в частині стягнення 10 290,19грн втрат від інфляції такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені в розмірі 8 582,28грн за період з 29.05.2014 по 31.12.2014 та з 15.07.2015 по 15.07.2016 на заборгованість в розмірі 14 695,68грн.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 8.2 договору, в разі прострочення замовником оплати, замовник зобовязаний сплатити на користь виконавця за кожний день прострочення оплати пеню в розмірі 0.1% від несплаченої суми у строк, що підлягає оплаті, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Окрім штрафних санкцій замовник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та відсотків річних.

Згідно п. 8.5 договору, сторони погоджують, що нарахування штрафних санкцій не обмежується 6-місячним строком, а нараховується і сплачується за весь час прострочення виконання зобовязання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд вважає його арифметично вірним, а вимоги в частині стягнення 8 582,28грн пені такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме в розмірі 1378,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транспортна компанія Укр ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Віннер Автомотів 14 695,68грн основного боргу, 8 582,28грн пені, 940,28грн 3% річних, 10 290,19грн втрат від інфляції, а також 1378,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 04.10.2016

Суддя С.І. Чонгова