КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа№ 910/26872/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Андрієнка В.В.

Зубець Л.П.

за участю представників:

Від позивача: не з'явився,

Від відповідача: Чаус О.Я. - представник за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Укрстартранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2016 року

у справі № 910/26872/15 (суддя Трофименко Т. Ю.)

за позовом Приватного підприємства "Укрстартранс"

до Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "Рошен"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Приватне підприємство "Укрстартранс" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "Рошен" про стягнення 151 504,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору перевезення за товарно-транспортною накладною CMR № 481140.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.12.2015 року у справі 910/26872/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду від 29.06.2016 року у справі № 910/26872/15 касаційну скаргу Приватного підприємства "Укрстартранс" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 у справі № 910/26872/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

21.07.2016 року позивачем до Господарського суду м. Києва подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній зазначив, що при складанні позовної заяви було допущено описку в номері ТТН (замість номера 491140 зазначено №481140), у зв'язку з чим просив суд стягнути 151 504,50 грн. на підставі товарно-транспортної накладної № 491140.

За наслідками нового розгляду даної справи Господарським судом м. Києва прийнято рішення від 09.08.2016 року, яким у позові відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ті самі підстави, що й у позовній заяві.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Позивачем не використано наданого йому законом права на участь його представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного його повідомлення про час та місце судового засідання, а саме поштове повідомлення № 14806915.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника відповідача, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з позовної заяви, у період з 08.06.2016 року по 19.06.2015 року Приватним підприємством "Укрстартранс" здійснено перевезення вантажу за маршрутом м. Яготин, Україна - Республіка Таджикистан, м. Душанбе, вул. Абдуллобекова, 6/1, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 491140.

З метою встановлення вартості послуг з перевезення за відповідним замовленням, позивач звернувся до транспортних підприємств (ТОВ "Дак-Транс", "ФМ Ложістік Дніпро") із запитами щодо надання такої інформації, відповідно до яких вартість послуг з перевезення за таким маршрутом і на таких умовах складає 7 000,00 доларів США - 7 600,00 доларів США.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся до відповідача із листом № 07-05 від 08.07.2015 року, в якому просив оплатити вартість перевезення вантажу за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 481140 в розмірі 7 050,00 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день здійснення платежу.

Оскільки відповідач в порушення умов договору перевезення за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 491140 не сплатив вартість перевезення у розмірі 151 504,50 грн., тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

В силу п. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1-3 ст. 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Судовою колегією встановлено, що перевезення за товарно-транспортною накладною CMR № 491140 здійснювалось згідно з умовами Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року (далі- Конвенція).

За приписами ст.ст 4, 9 Конвенції Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи втрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції. Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем договору перевезення, оскільки накладна CMR № 491140 не є договором перевезення, а лише свідчить про факт його укладення.

Відповідно до п. і ч. 1 ст. 6 Конвенції вантажна накладна має містити дані про платежі, пов'язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу).

Як вбачається з п.п. 14, 19, 20 товарно-транспортної накладної № 491140, останні не містять відомостей щодо умов та розміру оплати.

Також, в тексті ТТН № 491140 відсутнє посилання на те, що саме Дочірнє підприємство "Кондитерська компанія "Рошен" є замовником послуг перевезення вантажу за даною накладною.

Отже, судова колегія приходить до висновку про те, що зазначена накладна не визначає умови надання послуг перевезення та особу, зобов'язану здійснити оплату таких послуг.

Крім цього, матеріали справи свідчать про те, що між Дочірнім підприємством "Кондитерська корпорація "Рошен" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Афзаліят Групп» (покупець) укладено Контракт №REP/AFZ-01 від 07.10.2014 року, за умовами якого, а також додатку до нього № 51 від 08.06.2015 та МД № 125110009/2015/, поставка товару здійснювалась на умовах FCA Яготин (а.с.28-31).

Відповідно до «Інкотермс 2010 року. Правила ICC з використання термінів для зовнішньої та міжнародної торгівлі» умови FCA визначають наступні обов'язки продавця:

«А.З. Контракти (договори) перевезення та страхування а) Контракт (договір) перевезення

Продавець не має жодного зобов'язання перед покупцем щодо укладення контракту (договору) перевезення. Проте, на прохання покупця або якщо існує така комерційна практика та покупець вчасно не надає інструкцію про інше, продавець може укласти контракт (договір) перевезення на звичайних умовах на ризик і за рахунок покупця»:

А також наступні обов'язки покупця:

«Б.З. Контракти (договори) перевезення та страхування

Покупець зобов'язаний за свій рахунок укласти контракт (договір) перевезення від названого місця».

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про те, що жодних належних та допустимих доказів того, що обов'язок по оплаті послуг з перевезення вантажу покладається саме на відповідача матеріали справи не містять, отже, підстав для задоволення позовних вимог не має.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Укрстартранс" на рішення Господарського суду м. Києва від 09.08.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 09.08.2016 року у справі № 910/26872/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/26872/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді В.В. Андрієнко

Л.П. Зубець