РІШЕННЯ

10 жовтня 2016 року Справа № 913/884/16

Провадження №34/913/884/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», м. Харків,

до відповідача ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, м. Рубіжне Луганської області,

про стягнення 9367 швейцарських франків 79 сант.

Суддя Іванов А.В.,

секретар судового засідання помічник судді Авілова С.Д.,

у засіданні брали участь:

від позивача представник в судове засідання не прибув;

відповідач в судове засідання не прибув.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк», позивач у справі) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом від 03.08.2016 № 30-12/34709 до ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2, відповідача у справі) про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором № 0 від 06.09.2006 в загальному розмірі 9367 швейцарських франків 79 сантинів, що за курсом НБУ станом на 01.08.2016 року складає 25,47123 грн. за один швейцарський франк, що еквівалентно 238 609 грн 13 коп., з яких:

- 7865,11 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість в сумі 7098,51 швейцарських франків за період з 22.09.2014 по 01.08.2016;

- 1502,68 швейцарських франків - проценти за користування кредитними коштами, в тому числі прострочена заборгованість в сумі 1418,57 швейцарських франків за період з 01.12.2014 по 31.07.2016.

Позивач, посилаючись на норми статті 99 Конституції України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статей 192, 525, 526, 530, 533, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за укладеним між сторонами кредитним договором від 06.09.2006 № 0 (в системі обліку банку договір № 2) щодо сплати заборгованості за кредитом та процентами за його користування.

ОСОБА_1 особа підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2В.) відповідач у справі, відзив на позов та витребувані докази суду не надала, не скористалася правом участі в судовому засіданні, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, ухвали суду отримувала особисто ОСОБА_2, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які залучені до матеріалів справи.

Справа розглядалася судом неодноразово. Відповідачу надавалася можливість прийняти участь у судовому засіданні та надати відзив на позов.

До початку даного судового засідання будь-яких клопотань відповідач не надав.

Відповідно до статті 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

На підставі викладеного справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

При зясуванні фактичних обставин, дослідженням наданих позивачем у справі доказів, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк».

Між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як Банк (позивач у справі) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2, як позичальником (відповідач у справі), 06.09.2006 було укладено кредитний договір № 0 (в системі обліку банку договір № 2) (далі за тексом - договір), згідно з умовами пункту 1.1 якого Банк зобовязався надати Позичальнику, а Позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000 швейцарських франків у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 122 700 гривень за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день укладення цього договору (а.с.8-15).

До договору сторони підписували додаткові угоди № 1 від 06.07.2009 (а.с.20) та № 1 від 25.04.2014 (а.с.23).

Надається кредит у термін: 06 вересня 2006 року (п.1.2.1 договору).

Відповідно до пп. 1.2.2 договору, Позичальник у будь якому випадку зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але у будь якому випадку не пізніше 06 вересня 2016 року, а якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь якого з п.п.2.3, 5.3, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 5.11, 7.4 договору.

За користування кредитними коштами позичальник зобовязався сплатити проценти у розмірі 8,49 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк (зокрема, понад терміни, встановлені Графіком погашення кредиту) позичальник зобовязався сплатити проценти у розмірі 13,00 % річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу (п.п.1.3.1, 1.3.2 договору).

Згідно з пунктом 1.3.4 договору, проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачується у порядку, встановленому договором.

Позичальник зобовязався сплачувати проценти у строк з 01 по 05 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти (п.1.3.5 договору).

З 25.04.2014 відповідач зобовязався сплачувати проценти у строк з 01 по 20 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти (п.1.1 додаткової угоди № 1 від 25.04.2014).

Сторонами додатковими угодами до кредитного договору були внесені зміни щодо Графіку погашення кредиту (а.с.21,22,24,25).

Сторони також домовилися, що для ідентифікації договору можуть застосовувати номер договору, зазначений при його підписання, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 2.

На виконання кредитного договору Банк 06.09.2006 перерахував позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 30 000 швейцарських франків шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача № 6200, про що свідчить виписка з особистого рахунку відповідача (а.с.62).

Як вбачається з виписки за кредитним договором за період з 06.09.2006 по 01.08.2016, відповідач свої грошові зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за його користування виконав частково, станом на 01.08.2016 заборгованість складає по кредиту та процентам 9367 швейцарських франків 79 сантинів, з яких:

- 7865,11 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість в сумі 7098,51 швейцарських франків за період з 22.09.2014 по 01.08.2016;

- 1502,68 швейцарських франків - проценти за користування кредитними коштами, в тому числі прострочена заборгованість в сумі 1418,57 швейцарських франків за період з 01.12.2014 по 31.07.2016 (а.с.63-96).

В порушення умов кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту та процентів у встановлені строки.

Позивач письмово звертався до відповідача з вимогою від 12.03.2016 № 30-12/32475 сплатити заборгованість з повернення суми кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, що разом складають 9 033,65 швейцарських франків, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 14.03.2016, яку відповідач отримав 25.03.2016, про що свідчить особистий підпис останнього на рекомендованому поштовому повідомлені (а.с.27-30).

У звязку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивач звернувся з цим позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивач не скористався правом участі в судовому засіданні, але представником позивача 06.10.2016 через канцелярію суду подана заява від 06.10.2016 № 930/30-6 про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи.

Судом заяву представника позивача прийнято до уваги.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист. Під час судового розгляду справи вимог позивача не спростував, докази часткової або повної сплати суми позову не надав.

Розглянувши обставини справи в їх сукупності, оцінивши подані позивачем у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.2. ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, за приписами Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 254, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п.п. 4.2., 4.3.). До первинних документів відносяться меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій) (п. 4.4."б" Положення). Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи (п. 4.6. Положення): меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, 06.09.2006 між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 0 (в системі обліку банку договір № 2) на виконання умов якого, позивач надав відповідачу кредит в сумі 30 000 швейцарських франків з остаточним строком повернення не пізніше 06 вересня 2016р.

Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором стосовно повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконував, відповідні суми кредиту повертав несвоєчасно та не в повному обсязі, а також припускався порушень щодо розміру та строків сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 01.08.2016 утворилась заборгованість за кредитом в сумі 7865,11 швейцарських франків (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом в сумі 7098,51 швейцарських франків за період з 22.09.2014 по 01.08.2016), заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 1502,68 швейцарських франків, в тому числі прострочена заборгованість по процентам в сумі 1418,57 швейцарських франків за період з 01.12.2014 по 31.07.2016).

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договором, позивачем була складена вимога від 12.03.2016 №30-12/32475 і направлена відповідачу. Вказана вимога була отримана відповідачем 25.03.2016, що підтверджується відповідною відміткою органу поштового зв'язку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Так, згідно вимоги станом на 09.03.2016 відповідач має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 7865,11 швейцарських франків, в тому числі прострочена заборгованість 5181,41 швейцарських франків, та прострочена заборгованість за процентами в сумі 1168,54 швейцарських франків. Також, за вимогою банком зазначено про необхідність виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № 0 (в системі обліку банку договір № 2), а саме - погашення заборгованості по кредиту в повному обсязі та сплачення нарахованих процентів, що в загальній сумі становить 9033,65 швейцарських франків.

Відповідачем доказів оплати вказаної вимоги та повернення відповідних коштів до суду не надано.

Так, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач доказів належної оплати заборгованості за кредитом, процентами суду не представив та не надав власного розрахунку суми основного боргу, у зв'язку з чим суд керується розрахунком позивача. Також позивачем до суду не надано будь-яких інших розрахунків та доказів оплати відповідного боргу відповідачем, окрім тих, що знаходяться в матеріалах справи на день розгляду справи по суті та винесення рішення.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України відповідно до яких, якщо договором передбачений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, які належать йому згідно ст. 1048 ЦК України.

Так, в силу приписів статті 1050 Цивільного кодексу України та умов пункту 2.3 кредитного договору, у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань, зокрема, щодо своєчасного повернення кредиту і сплати відсотків, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній частині.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Дострокове повернення позичальником всієї заборгованості за кредитним договором є способом цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому, при невиконанні рішення суду, у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися (стаття 599 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином).

При цьому, законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги позикодавцем, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

В даному випадку, позивачем, на виконання умов розділу 11 «Порядок дострокового повернення кредиту» кредитного договору була направлена відповідачу письмова вимога від 12.03.2016 №30-12/32475.

Відповідно до ст. ст. 43, 33 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача до відповідача в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Виходячи з положень ст.99 Конституції України, ст.ст192, 533 ЦК України, ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі укладення кредитного договору в іноземній валюті й наявності в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті.

ПАТ «УкрСиббанк», позивач у справі, має право надавати кредит у іноземній валюті, про що свідчить ліцензія Національного банку України від 24.12.2001 № 27 та дозвіл Національного банку України №75-3 з додатком (а.с.42-45).

Згідно із п. 9.13.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" дані щодо сум заборгованості, які підлягають стягненню, зазначаються в резолютивній частині рішення згідно з поданою до господарського суду позовною заявою.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи та норми вищенаведеного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в загальній сумі 9367 швейцарських франків 79 сантимів.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з наступного.

Абзацом другим частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті. За змістом пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. У відповідності до п. 2.6 Постанови Пленуму ВГСУ № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» виходячи саме з ціни позову (в національній валюті) й визначається сума судового збору, що підлягає сплаті.

Позовна заява та заява про повернення надміру сплаченого судового збору датовані 03.08.2016р.

На підставі вищевикладеного, суд розраховує суму позову, заявлену до стягнення в швейцарських франках за курсом Національного банку України станом на 03.08.2016р., яка складає 25,7026 гривень за 1 швейцарський франк.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 3 611 грн 65 коп. слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, про стягнення 9367 швейцарських франків 79 сантимів задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 особи підприємця ОСОБА_2 (93007, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», (61050, м. Харків, проспект Московський, буд.60, ідентифікаційний код 09807750) 9367 швейцарських франків 79 сантимів заборгованість по кредиту та процентам за кредитним договором від 06.09.2006 № 0 (в системі обліку банку договір за № 2), а також витрати зі сплати судового збору в сумі 3 611 грн 65 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 17.10.2016.

Суддя А.В. Іванов