РІШЕННЯ

04 жовтня 2016 року Справа № 913/518/13-г

Провадження № 3/913/518/13-г

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання Азот", м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 47 206 499 грн 88 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, представник за довіреністю №175/16 від 27.04.2016;

від відповідача ОСОБА_2, представник за довіреністю №05/33 від 07.12.2015.

С У Т Ь С П О Р У:

Дочірня компанія Газ України НАК Нафтогаз України (далі - позивач) звернулась до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання Азот" (далі - відповідач) нарахованих у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат в сумі 16 629 105,41 грн, розрахованих за період з лютого 2011 року по грудень 2012 року, а також 3% річних в сумі 30 577 394,47 грн, розрахованих з 28.01.2011 по 06.02.2013, у звязку із допущеним простроченням проведення розрахунків за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 та укладених до нього додаткових угод (т.1, а.с.119-122).

Рішенням господарського суду Луганської області від 01.07.2014 у справі №913/518/13-г (яке постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 було залишено без змін) позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання Азот" задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 30 577 394,47 грн, інфляційні втрати в сумі 16 629 105,41 грн (т.1, а.с.39-45; т.3, а.с.25-31).

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2016 постанову апеляційного господарського суду від 21.10.2015 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду (т.3, а.с.86-91).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 рішення господарського суду Луганської області від 01.07.2014 залишено без змін (т.3, а.с. 149-157).

Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2016 рішення господарського суду Луганської області від 01.07.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 у справі № 913/518/13-г скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області (т.3, а.с.236-242).

Скасовуючи судові рішення, Вищий господарський суд України зауважив про те, що висновки судів є такими, що зроблені без урахування всіх обставин справи.

Зокрема, приймаючи рішення, суди попередніх інстанцій не з'ясували чи було фактично сторонами змінено умови договору щодо порядку розрахунків за договором, погодившись, що поставка відбувається не за умовами попередньої оплати та, відповідно, чи настав строк виконання грошового зобов'язання.

Крім того, Вищий господарський суд України зазначив про те, що судом першої інстанції також не було розглянуто належним чином клопотання відповідача стосовно зупинення провадження в даній справі до заміни підприємства позивача його правонаступником (у зв'язку з реорганізацією).

При новому розгляді справи господарському суду слід зясувати наведені обставини, що входять в предмет доказування, дослідити та надати їм правову оцінку.

Згідно ч.1 ст.111-1 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 05.08.2016 порушено провадження у справі за новим розглядом, призначено судове засідання на 23.08.2016.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю. Також представником позивача надавалися письмові пояснення, згідно яких:

- факт прострочення відповідача, як боржника, з виконання грошового зобовязання за договором № 06/09-1984 від 22.12.2009 з оплати отриманого природного газу на суму 503912 285,25 грн. встановлений рішенням господарського суду Харківської області від 16.11.2015 у справі № 913/869/14, рішенням господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі № 3/5014/866/2012(9/11/2011), рішенням господарського суду Луганської області від 24.03.2016 у справі № 3/5014/866/2012(9/11/2011), які набрали законної сили в частині встановлених обставин, а тому згідно ч.3 ст.35 ГПК України не потребують повторного доведення;

- ст.693 ЦК України встановлено, що якщо договором визначено обовязок покупця оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець здійснює оплату у вказаний договором строк. У разі невиконання вказаного обовязку застосовуються ст.538 ЦК України про зустрічне виконання обовязків. Позивачем було здійснене зустрічне виконання обовязку поставлено газ, що підтверджується підписаними актами, а тому у відповідач зобовязаний був виконати обовязок з проведення розрахунку згідно до строку, встановленого в п.6.1. договору, передбаченого для остаточного проведення розрахунку. Не здійснення відповідачем платежів щодо внесення попередньої оплати на виконання першої частини п.6.1. договору та здійснення поставки позивачем газу без дотримання цієї умови, не свідчить про зміну сторонами умов договору в частині порядку та строків проведення розрахунку;

- ДК Газ України НАК Нафтогаз України на даний час не перебуває у стані припинення, зокрема, реорганізації, що підтверджується наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.09.2014 № 650 та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі згідно ст. 79 ГПК України (т.4, а.с.15-24).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 23.08.2016 у звязку з неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено на 20.09.2016, зокрема зобовязано позивача надати письмові пояснення з приводу розбіжностей, допущених у сумах, вказаних у вступній, описовій та прохальній частинах позову, розрахунку (правильного визначення ціни позову та сум 3% річних, інфляційних, що заявлені до стягнення).

В судовому засіданні від 20.09.2016 представник позивача надав усні та письмові пояснення, згідно яких: під час виготовлення позову в його змісті були допущені арифметичні помилки, зокрема, сума 3% річних в розмірі 30 577 394 грн 47 коп. вказана у прохальній частині позову помилково, правильною сумою, що підлягає стягненню з відповідача та формує ціну позову є 30 577 397 грн 47 коп.; додаткова угода №2 до договору поставки між сторонами не укладалася, що також підтверджується встановленими обставинами під час розгляду господарськими судами справи №3/5014/866/2012(9/11/2011) (т.4, а.с.34-35).

Відповідач не виконав вимог ухвал суду щодо надання письмових пояснень із викладенням власної правової позиції щодо суті спору, враховуючи прийняту Вищим господарським судом України постанову від 19.07.2016 у справі № 913/518/13-г.

В судовому засіданні представник відповідача надав усні пояснення, якими заперечив проти задоволення позову, з огляду на викладені раніше доводи, вважає, що право позивача як кредитора не порушено, з огляду на те, що прострочення виконання грошового зобовязання, ще не виникло.

Зокрема, відповідач посилається на те, що сторонами не було дотримано умови договору щодо внесення попередньої оплати, поставки газу відбулись без її здійснення, відповідач приймаючи поставлений природний газ, здійснював фактично його часткову поточну оплату. При цьому, незважаючи на факт відсутності передплат відповідача за природний газ, що були передбачені пунктом 6.1. договору, позивач не скористався своїм правом призупинити виконання свого обов'язку стосовно поставки газу, передбаченого положеннями пункту 3.3.1. договору, і надалі здійснював поставку природного газу на адресу відповідача, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі газу. Дані обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що сторони фактично змінили умови договору щодо порядку розрахунків за договором, погодившись з тим, що поставка природного газу відбувається не на умовах попередньої оплати. Однак, нового порядку та строків розрахунків за поставлений природний газ сторони в договорі не передбачили. Позивач, незважаючи на те, що відповідачем не здійснено було попередньої оплати за природний газ - здійснив виконання свого обов'язку щодо поставки газу, у зв'язку з чим набув право вимоги щодо оплати поставленого товару. При цьому, з огляду на те, що строк виконання зобов'язання по оплаті за природний газ, поставлений без попередньої оплати, договором встановлено не було, згідно доводів відповідача строк виконання грошового зобов'язання за договором необхідно визначати саме моментом пред'явлення кредитором відповідної вимоги боржнику згідно положень частини 2 ст.530 Цивільного кодексу Ураїни. Відповідач вважає, що оскільки позивач із відповідною вимогою на підставі ч.2 ст.530 ЦК України до нього не звертався (в матеріалах справи також відсутні відповідні докази направлення вимоги про сплату заборгованості за грошовим зобов'язанням), тому право позивача, як кредитора, не було порушено, прострочення виконання зобовязання на час розгляду спору не виникло.

В судовому засіданні від 20.09.2016 оголошено перерву до 04.10.2016, надано позивачу додатковий час для підготовки відповідної заяви у відповідності до вимог ст.22 ГПК України, можливості завчасного її направлення/вручення іншій стороні (враховуючи фактичне збільшення на 3 грн розміру позовної вимоги про стягнення 3% річних до 30 577 397, 47 грн, тоді як первісно позивачем заявлено до стягнення згідно редакції прохальної частини позову 3% річних саме в сумі 30 577 394,47 грн).

В судове засідання від 04.10.2016 прибули повноважні представники сторін.

Позивачем не подано у відповідності до вимог ст.22 ГПК України відповідної заяви про збільшення розміру позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 30 577 397, 47 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача 3% річних саме в сумі 30 577 394,47 грн та інфляційних втрат в сумі 16 629 105,41 грн (всього 47 206 499 грн 88 коп.), вказав на не принциповість різниці в 3 грн в заявленій до стягнення сумі, залишив це на розсуд суду, просив позов задовольнити повністю.

З огляду на те, що позивачем в прохальній частині позову заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних саме в сумі 30 577 394,47 грн та інфляційних втрат в сумі 16 629 105,41 грн, які зокрема, також були предметом розгляду під час вирішення спору у даній справі судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, відповідної заяви про збільшення розміру позовної вимоги згідно вимог ст.22 ГПК України із дотриманням відповідної процедури її подання позивачем суду не надано, предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 30 577 394,47 грн, розраховані за період з 28.01.2011 по 06.02.2013, та інфляційні втрати в сумі 16 629 105,41 грн, розраховані за період з лютого 2011 року по грудень 2012 року.

Представник відповідача підтримав раніше висвітлені заперечення та просив відмовити в задоволенні позову повністю.

На запитання суду представник відповідача також пояснив, що клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду повязаної справи, у звязку із реорганізацією позивача (які раніше заявлялися відповідачем під час розгляду спору) на даний час не актуальні та не підтримуються відповідачем, на даний час у відповідача відсутні клопотання, що були заявлені та підлягали б розгляду судом.

В судовому засіданні 04.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Зясувавши обставини справи та дослідивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

22.12.2009 між Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (постачальник, позивач) та Закритим акціонерним товариством Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ, яке в подальшому перейменоване в Приватне акціонерне товариство Сєвєродонецьке обєднання Азот (покупець, відповідач) був укладений договір поставки природного газу №06/09-1984, за умовами якого постачальник згідно з цим договором зобовязався передати у власність покупцю, а покупець зобовязався прийняти від постачальника та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному в ст.2 цього договору (п.1.1 договору) (т.1, а.с.136-142).

Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб (п.1.3. договору).

Згідно з п.2.1 договору постачальник передає покупцю протягом періоду з 01.01.2010 по 31.03.2010 включно газ в обсязі до 250000 тис. м куб.

В п. 5.1 договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. газу становить 1584,40 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 92.30 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1708,39 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2050,07 грн.

В подальшому сторонами також було укладено ряд додаткових угод до договору, а саме: №1 від 10.03.2010, №3 від 31.05.2010, №4 від 01.06.2010, №5 від 06.07.2010, №5/1 від 29.07.2010 та №6 від 06.08.2010, якими було визначено обсяги поставки газу на наступний період, а також вартість переданого природного газу (т.1, а.с. 143-152).

Згідно п.1 додаткової угоди №1 від 10.03.2010 доповнено п.2.1. договору абзацом в наступній редакції: «постачальник передає покупцю протягом періоду з 01 квітня 2010 року до 30 вересня 2010 року включно, газ в обсязі до 600 000 тис. куб.м., за наявності його в обсязі, в тому числі по місяцях».

В пункті 11.1 договору після слів : «і діє в частині поставки газу до» викладено в наступній редакції: « 30 вересня 2010 року включно, а в частині розрахунків за газ до їх повного здійснення» (п.5 додаткової угоди) (т.1, а.с.143-144).

Відповідно до додаткової угоди №3 від 31.05.2010 п. 5.1 викладено в наступній редакції:

Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить: з 01.04.2010 - 2020,25 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 92,30 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2152,96 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2583,55 грн.

З 01.05.2010 - 1992,80 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 92,30 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2124,96 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2549,95 грн.

З 13.05.2010 - ціна за 1000 куб.м. природного газу, що використовується покупцем для технологічних потреб становить 1633,30 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 92.30 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1758,27 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2109,92 грн (т.1, а.с.145-148).

Додатковою угодою № 4 від 01.06.2010 було внесено зміни до п.1.1. договору, визначивши, що придбаний газ використовується покупцем для технологічних та інших власних потреб, а також у п. 5.1 договору, у зв'язку з чим п. 5.1 договору викладено в наступній редакції.

З 01 червня по 30 червня 2010 року ціна за 1000 куб.м. природного газу становить:

5.1.1 для технологічних потреб - 1633,30 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 92,30 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1758,27 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2109,92 грн.;

5.1.2 для інших власних потреб - 1992,80 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 92,30 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2549,95 грн (т.1, а.с.149).

Додатковою угодою №5 від 06.07.2010 було внесено зміни у п. 5.1 договору, у зв'язку з чим п. 5.1 договору викладено в наступній редакції.

З 01.07.2010 ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1992,80 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 113,60 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2146,26 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2575,51 грн (т.1, а.с.150).

Згідно п.1 додаткової угоди №5/1 від 29.07.2010 доповнено п.2.1. договору абзацом в наступній редакції: «постачальник передає покупцю протягом періоду з 01 жовтня 2010 року до 31 грудня 2010 року включно, газ в обсязі до 380 000 тис. куб.м., за наявності його в обсязі, в тому числі по місяцях».

В пункті 11.1 договору після слів : «і діє в частині поставки газу до» викладено в наступній редакції: « 31 грудня 2010 року включно, а в частині розрахунків за газ до їх повного здійснення» (п.2 додаткової угоди) (т.1, а.с.151).

Додатковою угодою №6 від 06.08.2010 було внесено зміни у п. 5.1 договору, у зв'язку з чим п. 5.1 договору викладено в наступній редакції.

З 01.08.2010 ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 2187,20 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл та постачання газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування газу магістральними та розподільними трубопроводами - 194,90 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2425,84 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 2911,01 грн (т.1, а.с.152).

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов договору та укладених до нього додаткових угод позивач протягом січня-грудня 2010 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2 760 978 285,25 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами прийому-передачі природного газу від 31.01.2010 року на суму 158239174,79 грн., від 28.02.2010 року на суму 156888723,25 грн., від 31.03.2010 року на суму 202138705,66 грн., від 30.11.2010 року на суму 169551857,45 грн., від 30.11.2010 року на суму 168673869,55 грн., від 30.06.2010 року на суму 132370664,90 грн., від 31.07.2010 року на суму 98066719,61 грн., від 31.08.2010 року на суму 243733256,26 грн., від 30.09.2010 року на суму 361553466,83 грн., від 31.10.2010 року на суму 331251526,99 грн., від 30.11.2010 року на суму 320491303,22 грн. та від 31.12.2010 року на суму 418019016,74 грн (т.1, а.с.153-164).

В п.6.1 договору сторони визначили порядок проведення розрахунків, погодивши, що оплата за природний газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки за 5 банківських днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за місяць передачі газу) до 10 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.

Крім того, в п.6.4 договору сторони передбачили, що в платіжних дорученнях покупець повинен обовязково вказувати номер та дату договору, призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за даним договором постачальник зараховує кошти, що надішли від покупця, як погашення заборгованості за газ та витрат на його транспортування територією України, поставлений в минулі періоди по даному договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Відповідач неналежним чином виконав свої обов'язки за договором в частині своєчасного та повного проведення розрахунку, сплатив вартість поставленого йому природного газу за період січень-грудень 2010 року частково, в сумі ,00 грн, у зв'язку з чим у останнього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 503 912 285,25 грн.

Оскільки на час звернення з даним позовом до суду (в лютому 2013 року), сума основного боргу відповідача перед позивачем складала 503912285,25 грн. та залишалася несплаченою, що призводило до подальшого прострочення виконання грошового зобов'язання, позивачем на підставі ст.625 ЦК України було донараховано на суму основного боргу інфляційні втрати за період лютий 2011 року грудень 2012 року в розмірі 16 629 105,41 грн та 3% річних за період з 28.01.2011 по 06.02.2013 у розмірі 30 577 394,47 грн, що і стало підставою для звернення із відповідним позовом до господарського суду Луганської області.

Суд зауважує про те, що зазначені обставини, зокрема, були предметом дослідження під час вирішення спору господарським судом у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011), в якій позивачем була заявлена до стягнення вказана сума основного боргу за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 (за зобовязаннями січня - грудня 2010 року), а також у звязку із допущеним простроченням виконання грошового зобовязання нарахована пеня в сумі 2054254 грн 07 коп. за період з 11.12.2010 по 29.12.2010, інфляційні витрати в сумі 2813306 грн 15 коп. за грудень 2010 року, 3% річних в сумі 1154553 грн 27 коп. за період з 11.12.2010 по 27.01.2011.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот були задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 503912285 грн 25 коп., пеню в розмірі 1027127 грн 04 коп., інфляційні втрати в розмірі 2813306 грн 15 коп., 3% річних в розмірі 1154553 грн 27 коп.; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот залишено без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) від 17.06.2014 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот було задоволено частково: постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 та рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних скасовано; в іншій частині постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 та рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) залишено без змін; справу №3/5014/866/2012(9/11/2011) в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних передано до господарського суду Луганської області на новий розгляд (з підстав необхідності дослідження належним чином питання щодо здійснення покупцем відповідних проплат, зясування, коли саме відповідачем сплачувались кошти за поставлений йому у січні-грудні 2010 року природний газ та встановлення сум і дат, у які здійснювались такі проплати).

Отже, в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 503912285 грн 25 коп. за спожитий природний газ у січні-грудні 2010 року за вказаним договором постанова Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 та рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) залишені без змін та набрали законної сили.

Зокрема, вказаними судовими рішеннями в частині, що набрала законної сили, встановлено факт порушення відповідачем грошового зобовязання на суму 503912285 грн 25 коп., наявність заборгованості за зобовязаннями січня грудня 2010 року у зазначеній сумі та допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобовязання.

В подальшому ухвалою господарського суду Луганської області від 18.02.2016 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) було затверджено мирову угоду від 16.09.2015, укладену між сторонами в процесі виконання рішення у відповідності до приписів ст.121 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення заборгованості за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 в сумі 503912285 грн 25 коп.

Згідно з п. 1, 2 мирової угоди сторони домовились про наступне: рішенням господарського суду Луганської області 17.06.2014 року у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) стягнуто з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" заборгованість за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року в розмірі 503912285,25 грн., пеню в розмірі 1027127,04 грн., інфляційні втрати в розмірі 2813306,15 грн., 3% річних в розмірі 1154553,27 грн., витрати зі сплати держмита в розмірі 25500,00 грн. та інформаційно-технічні витрати в розмірі 236,00 грн.

Враховуючи подання ПрАТ «Сєвєродонецьким об'єднанням Азот» апеляційної скарги на рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 року у справі № 3/5014/866/2012(9/11/2011), протокольне рішення Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 94, сторони дійшли згоди про укладення цієї мирової угоди в частині суми основного боргу та судових витрат.

Відповідно до п. 4 мирової угоди відповідач зобов'язується сплатити на користь ДК «Газ України» заборгованість по сплаті основного боргу за Договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 року в сумі 503912285,25 грн., витрат зі сплати держмита в розмірі 25500,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236,00 грн., рівними частинами щомісячно впродовж двадцяти трьох місяців по 20997417,55 грн., а в двадцять четвертому місяці - 20997417,60 грн., починаючи з місяця, що слідує за місяцем закінчення антитерористичної операції, що проводиться у зв'язку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей.

Абзацем 2 п. 2 мирової угоди обумовлено, що її сторони підтверджують та однаково розуміють, що предметом цієї мирової угоди не є пеня, 3% річних та інфляційні втрати, тобто ДК «Газ України» не відмовляється від позовних вимог у справі № 3/5014/866/2012(9/11/2011) стосовно стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, зазначена мирова угода не є домовленістю про передачу ДК «Газ України» відступного (ст.600 ЦК України) та/або прощенням пені, 3% річних, та інфляційних втрат (ст.605 ЦК України).

Відповідно до частин 2, 4 статті 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація); новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Отже, внаслідок новації між сторонами виникає нове зобов'язання, яке повинно містити умови про інший предмет або інший спосіб виконання.

За висновком суду дана мирова угода не є новацією зобов'язань за договором поставки природного газу від 22.12.2009 № 06/09-1984 за зобов'язаннями з поставки природного газу за період січень-грудень 2010 року, оскільки її предметом визначено лише порядок виконання судового рішення у справ № 3/5014/866/2012(9/11/2011) в частині вимог про стягнення основної заборгованості та витрат зі сплати судового збору без зміни предмета зобов'язання та способу його виконання.

Оскільки така мирова угода не є за своєю правовою природою новацією в розумінні статті 604 ЦК України, не припиняються й додаткові зобов'язання (нарахування 3% річних/інфляційних втрат), пов'язані з первісним.

Крім того, суд зауважує про те, що на час розгляду даного спору господарським судом Луганської області прийнято рішення від 24.03.2016 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) з урахуванням ухвали від 06.04.2016, яким позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» пеню у сумі 2 054 254,07 грн., 3% річних у сумі 1 154 553,27 грн., інфляційні втрати у сумі 2 573 306,15 грн. В решті позову відмовлено.

В підставу відмови у задоволенні частини позовних вимог судом покладено неточність здійснених позивачем розрахунків заявленої суми інфляційних втрат, зокрема, неправильне визначення сформованої суми боргу з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2016 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот залишено без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області по справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) від 24.03.2016, з урахуванням ухвали від 06.04.2016, залишено без змін.

Як вбачається, під час розгляду спору у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) господарським судом було ретельно досліджено питання проведених між сторонами розрахунків за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 за зобовязаннями січня грудня 2010 року, здійснених відповідачем проплат, за результатами розгляду якого, також підтверджено факт порушення відповідачем грошового зобовязання на суму 503912285 грн 25 коп., наявність заборгованості за зобовязаннями січня грудня 2010 року у зазначеній сумі та допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобовязання.

Крім того, з огляду на встановлені господарським судом під час розгляду спору у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) обставини, а саме хронологію здійснених відповідачем проплат за зобовязаннями січня-грудня 2010 року (сум та дат платежів, зарахування позивачем частини платежів у відповідності до п.6.4. договору в рахунок поставленого природного газу за минулі періоди, незалежно від вказаного призначення платежу в платіжному дорученні), підтверджено факт недотримання сторонами умов п.6.1 договору в частині здійснення відповідачем 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки за 5 банківських днів до початку місяця поставки.

Зазначене також підтверджується даними наявного в матеріалах справи розрахунку боргу із зазначенням дат, сум здійснених відповідачем проплат за зобовязаннями січня грудня 2010 року (т.1, а.с.123-128), а також не заперечується самими сторонами.

Cуд звертає увагу на те, що факт неналежного виконання відповідачем грошового зобовязання за вказаним договором, допущення прострочення, було також предметом розгляду господарським судом у справі №913/869/14 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" про стягнення 283198704,31 грн. інфляційних втрат за період січень 2013 року - квітень 2015 року, 34709478,21 грн. 3% річних за період з 07.12.2013 року по 28.05.2015 року, нарахованих згідно ст.625 ЦК України у звязку із допущеним простроченням грошового зобов'язання за договором № 06/09-1984 від 22.12.2009 року.

Зокрема, рішенням господарського суду Харківської області від 16.11.2015 у справі №913/869/14, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.02.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016, позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" 26102541,19 грн. інфляційних та 17933755,02 грн. 3 % річних. В іншій частині позову відмовлено.

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що підставою для відмови позивачу в частині нарахованих 3% річних та інфляційних у звязку із допущеним відповідачем простроченням виконання грошового зобовязання, стали висновки судів про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення грошового зобовязання у період дії антитерористичної операції, починаючи з 16.04.2014.

Відповідно до положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищевказаними судовими рішеннями було підтверджено наявність боргу відповідача перед позивачем в сумі 503912285 грн 25 коп.у звязку з неналежним виконанням останнім зобовязань в частині проведення повного та своєчасного розрахунку з позивачем за поставлений останньому природний газ протягом січня-грудня 2010 року за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009, та допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобовязання, а тому згідно ст.35 Господарського процесуального кодексу України має преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони.

Таким чином, факт належного виконання позивачем зобовязань за вказаним договором, зокрема, поставки природного газу в зазначених обсягах не потребує повторного доведення, зокрема, і не потребує повторного доведення факт прострочення виконання грошового зобовязання відповідачем за даним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами у даній справі виник з приводу продовження нарахування позивачем компенсаційних платежів на підставі ст.625 Цивільного кодексу України у звязку з допущеним простроченням відповідачем в частині проведення своєчасного та повного розрахунку за договором та непогашенням суми боргу протягом тривалого часу.

Під час розгляду спору господарським судом встановлено, що на час звернення позивачем до суду із відповідним позовом зазначена сума заборгованості 503912285 грн 25 коп. обліковується за відповідачем та останнім не погашена.

Матеріали справи свідчать про те, що у даній справі позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача нарахованих у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат в сумі 16 629 105,41 грн, розрахованих за період з лютого 2011 року по грудень 2012 року, а також 3% річних в сумі 30 577 394,47 грн, розрахованих з 28.01.2011 по 06.02.2013, у звязку із допущеним простроченням проведення розрахунків за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих представниками відповідача усних пояснень в судових засіданнях, відповідач заперечує правомірність стягнення вказаних сум, вважаючи, що оскільки сторонами не було дотримано умови договору щодо внесення 100% попередньої оплати у встановлені строки, поставки газу відбулись без її здійснення, що свідчать про те, що сторони фактично змінили умови договору щодо порядку розрахунків за договором. Оскільки нового порядку та строків розрахунків за поставлений природний газ сторони в договорі не передбачили, за твердженням відповідача, строк виконання грошового зобов'язання за договором необхідно визначати саме моментом пред'явлення кредитором відповідної вимоги боржнику згідно положень частини 2 ст.530 Цивільного кодексу Ураїни. Враховуючи те, що позивач не звертався до відповідача із такою вимогою, строк виконання грошового зобовязання не настав, відповідно право позивача як кредитора не порушено.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 19.07.2016, щодо необхідності з'ясування під час нового розгляду спору чи було сторонами змінено умови договору щодо порядку розрахунків за договором, враховуючи те, що поставка відбувається не за умовами попередньої оплати та, відповідно, чи настав строк виконання грошового зобов'язання, суд зазначає наступне.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу Ураїни встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу Ураїни одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до частин 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу Ураїни за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівліпродажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Із наведеного вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівліпродажу не встановлено інший строк оплати.

Як вбачається зі змісту п.6.1 договору сторони визначили порядок проведення розрахунків, погодивши, що оплата за природний газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки за 5 банківських днів до початку місяця поставки.

Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за місяць передачі газу) до 10 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.

Отже, в укладеному договорі сторонами були чітко встановлені строки оплати за поставлений газ, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 530 ЦК України в частині необхідності предявлення позивачем як кредитором відповідної вимоги та обовязку відповідача як боржника виконати обовязок у семиденний строк.

Крім того, відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівліпродажу, а якщо такий строк не встановлений договором, у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Тобто строк (термін) здійснення часткової або повної попередньої оплати визначається відповідно до ст. 530 ЦК України тільки у разі, якщо такий строк (термін) не встановлений самим договором.

Натомість у справі, що розглядається, згідно з п. 6.1 спірного договору, сторони передбачили строк здійснення 100% попередньої оплати товару (вартості обсягів газу, запланованих для поставки за 5 банківських днів до початку місяця поставки), а також строк остаточного розрахунку за спожитий газ на підставі акта прийманняпередачі газу (за місяць передачі газу) до 10 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.

Як вже зазначалося, матеріали справи (дати та суми здійснених відповідачем платежів, т.1,а.с.123-128) свідчать про те, що сторонами не було дотримано умов п.6.1. договору в частині внесення відповідачем 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки за 5 банківських днів до початку місяця поставки, що також не заперечується сторонами.

Крім того, зазначені обставини також були встановлені під час розгляду господарським судом справи №3/5014/866/2012(9/11/2011), в якій судом було ретельно досліджено зокрема формування боргу, дати та суми здійснених відповідачем платежів, врахування позивачем частини платежів згідно п.6.4 договору за газ поставлений в минулі періоди, допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобовязання, правомірність нарахування інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на те, що в п. 6.1 договору сторонами визначено строк остаточного розрахунку за спожитий газ на підставі акта прийманняпередачі газу (за місяць передачі газу) до 10 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу (рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 набрало законної сили).

Частиною 2 ст.693 ЦК України встановлено, що у разі невиконання покупцем обовязку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст.538 ЦК України.

За цією нормою виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про помилковість доводів відповідача про те, що оскільки поставка природного газу, здійснена позивачем без попередньої оплати відповідача, сторони фактично змінили умови договору щодо порядку розрахунків, не встановивши строк виконання грошового зобовязання, а оскільки в договорі відсутній конкретний строк, та вимога згідно ч.2 ст.530 ЦК України відповідачу не направлялася, то відсутнє прострочення виконання зобовязання.

Поставка позивачем природного газу без попередньої оплати відповідача не свідчить про зміну умов договору, оскільки в даному випадку продавець скористався своїм законним правом у зустрічному зобовязанні.

Крім того, в договорі в п.6.1. договору сторони визначили строк остаточного розрахунку за спожитий газ на підставі акта прийманняпередачі газу (за місяць передачі газу) до 10 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу. Зокрема, в акті приймання-передачі газу зазначаються фактичні, а не заплановані обсяги поставленого газу, його ціна та вартість (згідно п.4.4. договору). Відповідно 09 число місяця, наступного за місяцем передачі газу, для відповідача є останнім днем для можливості проведення остаточного розрахунку з позивачем за відповідний місяць поставки газу.

Оскільки відповідачем належним чином зобовязання в частині проведення повного та своєчасного остаточного розрахунку з позивачем за зобовязаннями січня-грудня 2010 року (до 10 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу) виконано не було, відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобовязання, що і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом про стягнення платежів, нарахованих згідно ст.625 ЦК України (зазначене, зокрема, було встановлено господарським судом і під час розгляду справи №3/5014/866/2012(9/11/2011).

В матеріалах справи відсутні докази щодо належного виконання відповідачем зобовязань за договором в частині проведення повного та своєчасного остаточного розрахунку з позивачем за поставлений йому природний газ протягом січня-грудня 2010 року.

Положення ч.2 ст.530 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін, з огляду на те, що в п.6.1. сторонами, зокрема, було визначено строк проведення остаточного розрахунку за поставлений позивачем газ на підставі підписаних актів приймання-передачі (до 10 числа місяця), порушення відповідачем якого підтверджує факт неналежного виконання відповідачем грошових зобовязань, строк виконання по яким настав для відповідача станом на 10 число, та допущене останнім прострочення виконання, що є підставою для застосування позивачем наслідків, передбачених ст.625 ЦК України.

Відповідна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України №3-125гс14 від 07.10.2014 (справа №904/4451/13).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 16 629 105,41 грн, розраховані за період з лютого 2011 року по грудень 2012 року, а також 3% річних в сумі 30 577 394,47 грн, розраховані з 28.01.2011 по 06.02.2013, у звязку із допущеним простроченням проведення розрахунків за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 та укладених до нього додаткових угод (т.1, а.с.119-122).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши правильність наведеного розрахунку 3% річних за допомогою інформаційно-правової системи «Законодавство» (т.1, а.с. 121), суд дійшов висновку про правильність визначення позивачем періоду нарахування (з огляду на те, що за рішенням суду від 24.03.2016 у справі №3/5014/866/2012(9/11/2011) було стягнуто 3% річних, розраховані за період з 11.12.2010 по 27.01.2011), однак, допущення позивачем арифметичних помилок під час підрахунку.

За висновком суду, правильною сумою 3% річних, розрахованих за період з 28.01.2011 по 06.02.2013, нарахованих на суму боргу 503912285,25 грн за 740 днів прострочення складає 30607494 грн 15 коп. (що є більшою сумою, ніж заявлено позивачем).

Водночас суд, враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, розмір заявленої позивачем суми 3% річних, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, вважає за можливе задовольнити позов та стягнути з відповідача 3% річних саме в заявленій позивачем сумі 30 577 394 грн 47 коп.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат (т.1, а.с.121-122), суд дійшов висновку про правильність здійсненого позивачем розрахунку, відповідність його вимогам чинного законодавства та відсутність помилок.

За таких обставин, судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача інфляційні втрати в сумі 16 629 105,41 грн, розраховані за період з лютого 2011 року по грудень 2012 року.

Наявний в матеріалах справи висновк ТОВ «Український центр судових експертиз» № 1-08/09 від 08.09.2015 експертного дослідження від 08.09.2015 № 1-08/09 (т.2, а.с.232-257) суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст. ст.33, 34 ГПК України з огляду на те, що вирішення питання щодо правильності наведених розрахунків нарахованих інфляційних втрат та 3% річних потребує правової оцінки та належить виключно до компетенції суду.

Крім того, як вбачається зі змісту висновку судового експерта, останній посилається на наявність дії з 16.04.2014 форс-мажорних обставин стосовно виконання відповідачем зобов'язань за договором № 06/09-1984 від 22.12.2009. Нарахування ж позивачем інфляційних втрат та 3 % річних у справі здійснено за період: інфляційні втрати у сумі 16 629 105,41 грн.: лютий 2011 - грудень 2012; 3 % річних у сумі 30 577 394,47 грн.: 28.01.2011 - 06.02.2013. У період розрахованих та заявлених до стягнення у даній справі нарахувань обставини, які б впливали на виконання відповідачем зобов'язань за договором № 06/09-1984 від 22.12.2009 та відповідальність відповідача, які з урахуванням умов договору та положень чинного законодавства можна було б визначити як форс-мажорні, були відсутні.

Суд також зауважує про те, що під час первісного розгляду спору відповідачем заявлялися клопотання про зупинення розгляду у даній справі до розгляду повязаної справи №3/5014/866/2012(9/11/2011), а також до заміни підприємства позивача його правонаступником (у звязку із реорганізацією).

Під час розгляду спору в судових засіданнях представниками відповідача надані пояснення, згідно яких раніше подані вказані клопотання на даний час не є актуальними, та відповідачем не підтримуються.

Крім того, на час розгляду спору у даній справі - справа №3/5014/866/2012(9/11/2011) розглянута, рішення суду набуло законної сили. Наразі позивач також не перебуває у стані реорганізації/припинення, що підтверджується наявним в матеріалах справи наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.09.2014 №650 (т.4, а.с.21) та відомостями, розміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому відповідні підстави для зупинення провадження у справі згідно ст.79 ГПК України відсутні.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача згідно ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат в сумі 16 629 105,41 грн, розрахованих за період з лютого 2011 року по грудень 2012 року, а також 3% річних в сумі 30 577 394,47 грн, розрахованих з 28.01.2011 по 06.02.2013, у звязку із допущеним простроченням проведення розрахунків за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 та укладених до нього додаткових угод, визнаються обґрунтованими та такими, що підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню повністю з віднесенням судових витрат на відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке обєднання Азот" про стягнення 47 206 499 грн 88 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот (93403 Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, ідентифікаційний код 33270581) на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116 м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) інфляційні нарахування в сумі 16 629 105 грн 41 коп., 3% річних в сумі 30 577 394 грн 47 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 68820 грн 00 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.10.2016.

Суддя О.В. Драгнєвіч