ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2016 року Справа № 904/4916/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів Чимбар Л.О., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Ситникова М.Ю.

представники сторін в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року у справі № 904/4916/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВІНІ", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 47 250,74 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року (суддя Соловйова А.Є.) позов про стягнення з відповідача боргу в розмірі 47 250,74 грн. за договорами поставки №1098-ПУ-УМТС від 28 квітня 2015 року, №1917-ПУ від 02 липня 2015 року задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ, м. Павлоград, Дніпропетровська область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІВІНІ, м. Київ 33 036,41 грн. заборгованості, 6 933,47 грн. інфляційних втрат, 2 105,42 грн. 3% річних, 5 165,86 грн. пені, 1 377,72 грн. судового збору, 336,26 грн. - судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договорів поставки щодо розрахунку за поставлений товар у строки, визначені договорами.

Не погодившись з зазначеним рішення, відповідач ОСОБА_1 акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами дату поставки продукції по договору, внаслідок чого у відповідача відсутнє порушення зобовязання по оплаті за продукцію.

Відповідач стверджує, що постачальник не надав йому в повному обсязі пакет товаросупроводжувальних документів, перелік яких наведений у розділі 4 договорів поставки.

Відповідач просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовити.

Позивач доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішення господарського суду законним, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, розглянути справу без участі свого представника.

17 серпня 2016 року до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року у справі № 904/4916/16.

Ухвалою суду від 22 серпня 2016 колегією суддів у складі: головуючий суддя Джихур О.В. (доповідач), судді Дмитренко Г.К., Іванов О.Г. Публічному акціонерному товариству "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" відновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року у даній справі, вказану апеляційну скаргу прийнято до розгляду, який призначено на 20 вересня 2016 року на 14:15 год.

В судовому засіданні 20 вересня 2016 року оголошувалась перерва до 06 жовтня 2016 року.

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_2 від 05 жовтня 2016 року № 1404/16 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/4916/16, у звязку з перебуванням у відпустці судді Дмитренко Г.К.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05 жовтня 2016 року визначено для розгляду справи №904/4916/16 колегію суддів у складі головуючого судді Джихур О.В. (доповідач), суддів Чимбар Л.О., Іванов О.Г.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2016 року апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року у справі № 904/4916/16 прийнята до свого провадження зазначеною колегією суддів.

06 жовтня 2016 року представники сторін в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні 20 вересня 2016 року пояснення представника відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 28 квітня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю ЛІВІНІ (позивач, постачальник) та ОСОБА_1 акціонерне товариство ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ (відповідач, покупець) уклали договір поставки №1098-ПУ-УМТС (надалі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (в подальшому продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та за якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а покупець зобовязався прийняти та оплатити продукцію, що поставляється в його власність, відповідно до умов даного договору (п.п.1.1., 1.2. договору).

Виходячи з наданих позивачем договору, специфікацій від 28 квітня 2015 року, сторони домовились про поставку насосу Н403У у кількості 1 шт. загальною вартістю 23 413,61 грн. з ПДВ, та гідророзподілювача РЕ 10.3-44В110-УХЛ3 у кількості 2 шт. загальною вартістю 9 622,80 грн.

На виконання умов укладеного договору та специфікацій до нього, позивач 19 травня 2015 року та 09 червня 2015 року поставив відповідачу продукцію загальною вартістю 33 036,41 грн., що підтверджується видатковими накладними №452 від 19.05.2015, №519 від 09.06.2015, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей №221739/П від 18.05.2015, №221926/П від 09.06.2015.

Відповідно до п.5.4. договору, розрахунки за продукцію, що постачається постачальником за даним договором, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п'яти) робочих днів з 60 (шестидесятого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції, на підставі отриманого покупцем рахунку при умові надання постачальником належним чином оформленої накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору.

Таким чином, виходячи з п.5.3. договору, відповідач зобовязаний був здійснити оплату поставленої позивачем продукції за видатковою накладною №452 - в строк до 24 липня 2015 року включно, за видатковою накладною №519 - в строк до 14 серпня 2015 року включно.

Проте відповідач оплату поставленого товару не здійснив. Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 33 036, 41 грн.

02 липня 2015 року позивач (постачальник) та відповідач (покупець) уклали договір поставки №1917-ПУ (надалі договір), відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (в подальшому продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та за якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а покупець зобовязався прийняти та оплатити дродукцію, що поставляється в його власність, відповідно до умов даного договору (п.п.1.1., 1.2. договору).

Виходячи з наданих позивачем договору, специфікацій від 02.07.2015, 06.08.2015, сторони домовились про поставку фланцю у загальній кількості 226 шт., загальною вартістю 64 163,28 грн. з ПДВ, на умовах оплати - протягом 5 (п'яти) робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції, та фланцю у кількості 10 шт., вентиля шарового у кількості 20 шт. загальною вартістю 6 117,60 грн., на умовах оплати - протягом 5 (п'яти) робочих днів з 90 календарного дня з дати поставки продукції.

На виконання умов укладеного договору та специфікацій до нього, позивач 12.08.2015 та 03 вересня 2015 року поставив відповідачу продукцію загальною вартістю 70 280,88 грн., що підтверджується видатковими накладними №745 від 12.08.2015, №846 від 03.09.2015, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей №222196/Д від 07.08.2015, №222426/Д від 03.09.2015.

Таким чином, виходячи з умов оплати продукції, викладених в специфікаціях від 02.07.2015 та 06.08.2015 до договору, відповідач зобовязаний був здійснити оплату поставленої позивачем продукції за видатковою накладною №745 - в строк до 16.10.2015 включно, за видатковою накладною №846 - в строк до 09.12.2015 включно.

Проте відповідач оплату поставленого товару здійснив з порушенням строку, встановленого специфікаціями від 02.07.2015, 06.08.2015 до договору, в саме, оплата продукції, поставленої за видатковою накладною №745 від 12.08.2015 була здійснена 30.05.2016, що підтверджується випискою по рахунку позивача; оплата продукції, поставленої за видатковою накладною №846 від 03.09.2015, була здійснена 06.07.2016, що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Матеріали справи свідчать, що представник відповідача отримував на підставі довіреностей продукцію по витратним накладним від позивача. Витратні накладні підписані представником відповідача без будь яких зауважень.

З врахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в загальній сумі 33 036, 41 грн. вважаються обґрунтованими.

Пунктом 6.8. договорів сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

За розрахунком позивача розмір пені за порушення строків оплати поставленої продукції за загальний період прострочення з 24 липня 2015 року по 30 травня 2016 року складає 5 165,86 грн.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок.

Отже, судова колегія вважає правомірним стягнення з відповідача пені в сумі 5 165, 86 грн. за прострочку виконання грошового зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 2 115,00 грн. (загальний період нарахування з 24 липня 2015 року по 31 травня 2016 року), інфляційні втрати в сумі 6 933,47 грн. (загальний період нарахування липень 2015 року - квітень 2016 року).

Враховуючи, що матеріалами справи доведено порушення відповідачем строків оплати за поставлену продукцію, нарахування 3% річних і інфляційних втрат на суму боргу вважається правомірним.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних наданий позивачем і встановив що розрахунок інфляційних втрат виконаний вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в сумі 6 933, 47 грн., розрахунок 3% річних містить помилки в частині невірного визначення строку настання обовязку з оплати поставленої продукції, за перерахунком суду розмір 3% річних, що підлягають сягненню, складає 2 105, 42 грн.

Апеляційний господарський суд погоджується з таким висновком господарського суду.

Згідно клопотання від 21 липня 2016 року позивачем було заявлено про стягнення з відповідача судових втрат, повязаних з явкою представника позивача у засідання господарського суду 05 липня 2016 року, які понесені на оплату залізничних квитків плацкарт по маршруту Київ Дніпропетровськ, Дніпропетровськ Київ у розмірі 336, 33 грн.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які повязані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, повязаних з розглядом справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу України відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи; витрати сторін та інших учасників судового процесу, повязані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обовязковою.

Враховуючи викладене, оскільки явку сторін, відповідно до ухвал суду від 13.06.2016, 05.07.2016 було визнано судом обовязковою, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі, в тому числі і витрати позивача, повязані з його явкою в судові засідання, в сумі 336,33 грн. правомірно стягнуті господарським судом.

Доводи апелянта не спростовують законних висновків господарського суду з огляду на таке.

Видаткова накладна в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-ХVІ (зі змінами та доповненнями) є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, та має містити такі обов`язкові реквізити: назву документу (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Будь-яких інших реквізитів, таких, як дата отримання товару "покупцем", вищевказаний Закон для первинних документів не вимагає.

Пунктом 4.7 р.4 договору сторонами визначено, що датою поставки є дата, зазначена представником "покупця" на відповідних товаросупроводжувальних документах під час прийняття товару.

Оскільки відповідачем на видаткових накладних не проставлена будь-яка інша дата отримання товару, крім дати документу, зазначеної позивачем, то суд дійшов вірного висновку, що поставка була здійснена у відповідні дні оформлення видаткових накладних, а тому відповідачем прострочено зобов`язання з оплати товару.

Згідно п.2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 4.3 договору передбачено, які документи передаються покупцю разом з поставленою продукцією, серед таких документів зазначено й рахунок.

Відповідач з моменту отримання продукції за спірними накладними не заявляв будь-яких зауважень що стосуються неотримання ним рахунків на оплату поставленої продукції, не вимагав надання рахунків. Ці зауваження виникли у відповідача лише під час вирішення даного спору в господарському суді. Отже, слід вважати, що оригінали супровідних документів, у тому числі рахунки та видаткові накладні, були передані відповідачу разом з продукцією.

Таким чином рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року відповідає діючому законодавству, судом повністю досліджено усі обставини справи, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року у справі № 904/4916/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя Л.О. Чимбар

Суддя О.Г. Іванов