ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 917/935/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 18.02.2016р. №1;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 20.04.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч (вх.№2451П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 18.08.2016р.

у справі № 917/935/16

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нове життя", Житомирська область, Овруцький район

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч

про стягнення основного боргу, інфляційних, 3% річних, пені

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.08.2016р. у справі №917/935/16 (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нове життя" 381161,38 грн основного боргу, 1973,69 грн 3% річних, 245,91 грн інфляційних, 5750,72 судового збору; залишено позов без розгляду в частині стягнення пені в розмірі 25125,29 грн.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 18.08.2016р. у справі №917/935/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт в обґрунтування своєї правової позиції зазначає про те, що за відсутності видаткових накладних та неналежним чином оформлених товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою №1-ТН (МС), ветеринарних свідоцтв, приймальні квитанції та довіреності на отримання товару не можна розглядати в якості належних доказів поставки товару.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2016р. суддею доповідачем по справі №917/935/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.09.2016р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Россолов В.В.) апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.10.2016р.

16.09.2016р. на адресу суду від позивача, електронною поштою надійшло клопотання про призначення справи №917/935/16 до розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Овруцькому районному суду Житомирської області (вх.№9177 від 16.09.2016р.)

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.09.2016р. задоволено клопотання позивача про його участь у судовому в режимі відеоконференції, яке відбудеться 04.10.2016р. об 11:30 год.

23.09.2016р. на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№9667).

У судовому засіданні 04.10.2016р. представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 04.10.2016р. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

22.01.2015р. між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Нове життя" (постачальник) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (покупець) уклали договір на закупівлю молока № 1531/15-БМ, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти покупцю молочну сировину (молоко коров'яче, сире, незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню), далі за текстом - молоко, а відповідач - приймати й оплачувати його на умовах та в порядку визначеному цим договором (п.1.1 договору).

Пунктом 3.2.1 договору сторони погодили, що покупець має здійснювати своєчасну оплату придбаного молока, за цінами визначеними сторонами та зазначеними у додатках до цього договору.

Згідно п. 4.2 договору, порядок здачі-приймання молока оформляється спеціалізованою товарною накладною за формою 1-ТН (МС), яка є підставою для набуття покупцем права власності на товар.

Відповідно до п. 5.4. договору, покупець проводить оплату за придбане молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту переходу права власності на молоко в порядку визначеному п. 4.3 даного договору.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що при порушенні своїх зобов'язань за цим договором винна сторона несе відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушення зобов'язань є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов визначених цим договором.

Відповідно до п. 6.3. договору, якщо покупець не сплатив суму заборгованості протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати отримання товару, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого зобов'язання за кожен календарний день платежу за кожен день прострочення.

В період з 22.01.2015р. по 31.12.2015р. на виконання умов договору від 22.01.2015р. №1531/15-БМ позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 5720035,78 грн, що підтверджується наступними документами: приймальна квитанція № 18 за період з 01.01.2015 по 31.01.2015; довіреність на отримання товару № 56 від 01.01.2015; приймальна квитанція № 18 за період з 01.02.2015 по 28.02.2015; довіреність на отримання товару № 142 від 01.02.2015; приймальна квитанція № 19 за період з 01.03.2015 по 31.03.2015; довіреність на отримання товару № 243 від 01.03.2015; приймальна квитанція № 18 за період з 01.04.2015 по 30.04.2015; довіреність на отримання товару № 343 від 01.04.2015; приймальна квитанція № 16 за період з 01.05.2015 по 31.05.2015; довіреність на отримання товару № 443 від 01.05.2015; приймальна квитанція № 16 за період з 01.06.2015 по 30.06.2015; довіреність на отримання товару № 549 від 01.06.2015; приймальна квитанція № 14 за період з 01.07.2015 по 31.07.2015; довіреність № 654 від 01.07.2015; приймальна квитанція № 15 за період з 01.08.2015 по 31.08.2015; довіреність № 750 від 01.08.2015; приймальна квитанція № 19 за період з 01.09.2015 по 30.09.2015; довіреність № 835 від 01.09.2015; приймальна квитанція № 16 за період з 01.10.2015 по 31.10.2015; довіреність № 913 від 01.10.2015; приймальна квитанція № 16 за період з 01.11.2015 по 30.11.2015; довіреність № 1010 від 01.11.2015 приймальна квитанція № 15 за період з 01.12.2015 по 31.12.2015; спеціалізовані товарні накладні 1-31 грудня 2015 року; приймальна квитанція № 11 за період з 01.01.2016 по 31.01.2016; спеціалізовані товарні накладні 1-31 січня 2016 року;приймальна квитанція № 10 за період з 01.02.2016 по 29.02.2016; спеціалізовані товарні накладні 1-29 лютого 2016 року; приймальна квитанція № 15 за період з 01.03.2016р. по 31.03.2016р.; спеціалізовані товарні накладні 1-31 березня 2016 року.

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з відповідним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором на закупівлю молока №1531/15-БМ від 22.01.2015р. у розмірі 408 506,27 грн, з яких: сума основного боргу - 381161,38 грн., інфляційні втрати - 245,91 грн; 3% річних - 1973,69 грн, пеня - 25125,29 грн.

В обґрунтування своєї правової позиції, зокрема, зазначив про те, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого товару здійснив частково на суму 5231818,81 грн., внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 381161,38 грн.

18.08.2016р. господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд виходив з того, що вказані вимоги підтверджені документально, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначають у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України також передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Отже, змістом договору купівлі-продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що підписаними сторонами накладними, приймальними квитанціями та довіреностями, виданими відповідачем на отримання цінностей, підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 5720035,78 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки виконав частково, на момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині сплати 381161,38 грн. ним не виконані.

Крім того, місцевий господарський суд правильно звернув увагу на те, що у п. 4.2 договору, сторони погодили, що порядок здачі-приймання молока оформляється спеціалізованою товарною накладною за формою 1-ТН (МС), яка є підставою для набуття покупцем права власності на товар.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 9 цього Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.1 Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини, затвердженого постановою Укоопспілки від 29.05.2000р. N118 за погодженням з Держкомстатом України (далі Порядок №118), приймальні квитанції та закупівельні відомості, якими оформлюється закупівля сільськогосподарських продуктів, продуктів їх переробки та сировини - є первинними документами для ведення обліку і використовуються для складання фінансової і статистичної звітності, для аналізу обсягів обороту з закупівлі окремих видів сільськогосподарської продукції та сировини, загального обсягу заготівельного обороту тощо.

Також, згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002р. N 176, приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що приймальні квитанції на закупівлю молочної сировини за своєю природою є первинними документами і їх належна виписка є неможливою без попереднього складання товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС), на підставі яких такі приймальні квитанції складаються.

При цьому накладна товарна за своєю природою - це первинний бухгалтерський документ, призначений для оформлення операцій по відпустці і прийому товарно-матеріальних цінностей.

Отже, приймальні квитанції, накладні на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) підтверджують факт здійснення операції з передачі позивачем у власність відповідача обумовленого договором товару.

Таким чином, оскільки факт оформлення сторонами відповідних спеціалізованих товарних накладних був встановлений місцевим господарським судом, у відповідача виникло зобовязання по оплаті.

Враховуючи той факт, що відповідач, підписавши спеціалізовані товарні накладні за договором на закупівлю молока від 22.01.2015р. №1531/15-БМ, приймальні квитанції, взяв на себе зобовязання з оплати товару, які виконав частково, а своїх зобовязань щодо погашення заборгованості у розмірі 381161,38 грн. не виконав, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу.

Аналогічної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 04.08.2016р. у справі №917/294/16.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 381161,38 грн. є обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи та зібраними по справі доказами та підлягають до задоволення.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних 1973,69 грн., інфляційних втрат у сумі 245,91 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

За розрахунком позивача, перевіреним судом апеляційної інстанції, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних в сумі 1973,69 грн. за період з 29.03.2016р. по 31.05.2016р. та 245,91 грн. інфляційних за березень 2016 року.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин, висновки суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат відповідають обставинам справи, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення в цій частині.

Твердження апелянта про те, що за відсутності видаткових накладних та неналежним чином оформлених товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою №1-ТН (МС), ветеринарних свідоцтв, приймальні квитанції та довіреності на отримання товару не можна розглядати в якості належних доказів поставки товару не приймаються колегією суддів, з огляду на наступне.

Використання сторонами договору бланків спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини форми №1-ТН (МС) затверджено наказом Мінагрополітики України №176 від 01.07.2002р., а не бланків форми №1-ТН (МС) затверджено наказом Мінагрополітики України №457 від 01.12.2015р., не може слугувати доказом відсутності господарської операції з передачі позивачем молока відповідачу в кількостях, зазначених у відповідних спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС), оскільки ці документи підписані обома сторонами, крім того, саме на їх основі відповідач щомісяця складав, підписував та надавав позивачу приймальну квитанцію на закупівлю молочної сировини.

Також, відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарської операції з передачі і отримання товару не може заперечувати таку господарську операцію.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний суд України у постанові від 29.04.2015р. у справі №903/679/14.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Проте, відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження своїх доводів, в т.ч. доказів звертання до позивача з претензіями щодо якості отриманого молока, до матеріалів справи не надано доказів звертання відповідача до позивача з повідомленням про відсутність документів, що підтверджують якість товару з встановленням розумного строку для їх передання, а також, не надано доказів повернення товару позивачу, доказів відмови від договору.

Щодо залишення позову без розгляду в частині стягнення пені в сумі 25125,29 грн., колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2016 року позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з заявою, в якій просив залишити позов без розгляду в частині стягнення пені у сумі 25 125, 29 грн.

Жодного правового обґрунтування та підстав для залишення позову без розгляду у вказаній заяві позивачем не наведено.

Так, приписами статті 81 Господарського процесуального кодексу України встановлений вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду.

Зокрема, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо: позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано; у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; виключено; позивач не звертався до установи банку за одержанням з відповідача заборгованості, коли вона відповідно до законодавства мала бути одержана через банк; позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору; громадянин відмовився від позову, який було подано у його інтересах прокурором.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач фактично відмовився від позову в частині стягнення пені, проте норми Господарського процесуального кодексу України не визначають такої підстави залишення позову без розгляду, як відмова від позову, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким слід відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 25 125, 29 грн.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" підлягає до часткового задоволення.

А отже, в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення пені у сумі 25 125, 29 грн. оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення в цій частині, яким слід відмовити в стягненні пені, в решті рішення господарського суду Полтавської області слід залишити без змін.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.2 ст.103, ч.1, 3 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 18.08.2016р. у справі №917/935/16 скасувати в частині залишення позову без розгляду щодо вимог про стягнення пені в сумі 25 125,29 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення пені в сумі 25 125,29 грн.

В решті рішення господарського суду Полтавської області від 18.08.2016р. у справі №917/935/16 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч (вулиця Героїв Майдану, 82, офіс 23, м. Гадяч, Полтавська область, 37300, , р/р 2459 в ПАТ "ОТА Банк", м. Київ, МФО 300528) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нове життя", Житомирська область, Овруцький район (с. Шоломки, Овруцький район, Житомирська область, 11151, , р/р 777 в ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" МФО 380054) 1892,68 грн. судового збору.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 05.10.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Россолов В.В.