ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" жовтня 2016 р. Справа № 922/1766/14

Вх. номер 1766/14

Суддя господарського суду Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши заяву Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території про відстрочку виконання рішення суду

за позовом: Публічне АТ "НАК "Нафтогаз України" м. Київ

до Харківське обласне КП "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків

про стягнення коштів

за участю представників:

позивача (стягувача) ОСОБА_1 за дов. №14-137 від 13.05.2014 р.,

відповідача (заявника) ОСОБА_2 за дов. б/н від 01.06.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі позивач, ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, ПАТ НАК Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Харківського обласного комунального підприємства «Дирекція розвитку інфраструктури території» (надалі відповідач, ХОКП «ДРІТ»), в якому просив суд стягнути з відповідача основного боргу у розмірі 40462546,40 грн., пені у розмірі 2322873,42 грн., інфляційних витрат у розмірі 441601,19 грн. та 3 % річних в розмірі 857441,89 грн., а також витрат зі сплати судового збору.

16.06.2015 року Господарським судом Харківської області по справі № 922/1766/14 було винесено рішення на підставі якого було стягнуто на користь позивача заборгованість у сумі 40462546,40 грн., пеня у розмірі 232287,34 грн., інфляційні витрати у розмірі 441601,19 грн., 3 % річних у розмірі 857441,89 грн., а також судовий збір у розмірі 73080,00 грн. Надано відстрочку виконання рішення суду до 16.12.2015 року.

Рішення суду першої інстанції у вищестоящих судах не оскаржувалось.

09.12.2015 року Харківське обласне комунальне підприємство «Дирекція розвитку інфраструктури території» звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою у відповідності до ст. 121 ГПК України про відстрочку виконання рішення суду.

21.12.2015 року Господарським судом Харківської області по справі № 922/1766/14 була винесена ухвала на підставі якої задоволена заява про відстрочку виконання рішення суду та відстрочене виконання рішення суду до 01.05.2016 р.

25.01.2016 р. постановою Харківського апеляційного господарського суду ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

26.03.2016 р. постановою Вищого господарського суду України ухвала суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції залишено без змін.

10.05.2015 року Господарським судом Харківської області по справі № 922/1766/14 була винесена ухвала на підставі якої задоволена заява про відстрочку виконання рішення суду та відстрочене виконання рішення суду до 01.12.2016 р.

15.06.2016 р. постановою Харківського апеляційного господарського суду ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

23.08.2016 року постановою Вищого господарського суду України ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, у звязку з тим, що при вирішенні справи не було надано відповідей на заперечення позивача по справі, які той надавав до судів та більш детально виклав у касаційній скарзі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.09.2016 р. прийнято до розгляду заяву про відстрочку виконання рішення суду та призначено на 15.08.2016 р о 10:15.

Ухвалою суду від 15.09.2016 р. відкладено розгляд заяви на 03.10.2016 р. о 09:00.

03.10.2016 року представник стягувача, через канцелярію суду, надав заперечення на заяву про відстрочку виконання рішення (вх. 32368), в яких вказував на необґрунтованість та безпідставність поданої заяви про відстрочку виконання рішення. Надані заперечення судом досліджено та разом з додатками долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав свою заяву. Правова позиція відповідача по справі полягає у наступному.

Як вказує відповідач, він змушений звернутися до суду з заявою про відстрочку виконання рішення, вказує на той факт, що з моменту надання останньої відстрочки (21.12.2015 р.) відповідачу у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 субвенції з Державного бюджету України на погашення заборгованості з різниці в тарифах, яка виникла у ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» через невідповідність тарифів на послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення для населення, надійшли гроші у розмірі 69670219,73 грн., які за вказівкою Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури (дивися лист № 03-10/1021 від 22.04.2016 р. наданий до матеріалів справи) були направленні: у першу чергу на погашення різниці в тарифах по договорам укладеним між ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як безпосередньому постачальнику природного газу, за отриманий імпортований природний газ для потреб у виробництві теплової енергії, за послуги з водопостачання та водовідведення, що безпосередньо надавалися населенню, релігійним організаціям та національним творчим спілкам і їх регіональним осередникам; у другу чергу на погашення заборгованості перед Дочірньою компанією «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що виникла раніше ніж заборгованість по справі № 922/1766/14. Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури у своєму листі № 03-10/1021 від 22.04.2016 р. також зазначив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг регулюється порядок перерозподілу коштів отриманих ХОКП «ДРІТ», у відповідності до якого залишок грошей, що залишається у ХОКП «ДРІТ» згідно встановлених нормативів розподілу грошей затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг повинен бути направлений ХОКП «ДРІТ» на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії, не про яке погашення іншої заборгованості та нарахувань на заборгованість перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за отриманий природний газ, розрахунком розподілу грошей не передбачено. Виходячи з цього ХОКП «ДРІТ» не в змозі самостійно проводити будь-які перерахування на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України», до того ж у нього відсутні на це гроші. Єдиним джерелом на підставі якого відповідач може на цей час погасити заборгованість та нарахування зроблені на заборгованість є отримання з Державного бюджету України заборгованості з різниці в тарифах, яка виникла через невідповідність тарифів на послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення. Однак гроші (субвенції), що отримувало ХОКП «ДРІТ» починаючи з 2012 року з Державного бюджету України на погашення заборгованості з різниці в тарифах, яка виникла через невідповідність тарифів на послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення у відповідності до вимог вказаних у постановах Кабінету Міністрів України, якими був затверджений порядок перераховування субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості з різниці в тарифах (дивися постанови КМУ № 517 від 11.06.2012 р., № 167 від 20.03.2013 р., № 30 від 29.01.2014 р.) використовувались у першу чергу на погашення заборгованості, що виникла перед газопостачальними постачальниками за отриманий природний газ, що використовувався для потреб населення. Але враховуючи той факт, що у 2012 році з Державного бюджету України була перерахована на погашення різниці в тарифах тільки половина необхідного обсягу субвенцій, а у 2013 році ні яких субвенцій на погашення різниці в тарифах по Харківській області не було перераховано, - то на початок 2014 року виникла значна заборгованість з різниці в тарифах перед комунальними підприємствами Харківської області, у тому числі ХОКП «ДРІТ». Хоча відповідач у 2014 році та у 2015 році отримав значну суму субвенцій на погашення різниці в тарифах, але станом на 1.04.2016 року залишилась заборгованість Державного бюджету України з різниці у тарифах на теплову енергію, послуги водопостачання та водовідведення за послуги надані населенню суму у розмірі 15660772,00 грн. та за послуги надані бюджетним організаціям суму у розмірі 118386,0 тис. грн. Звертає увагу на здороження природного газу для виробництва теплової енергії, яке відбувається з початку 2015 року, у свою чергу змінення тарифів на теплопостачання, повязаних з здороженням природного газу, відбудиться тільки починаючи з початком опалювального сезону з жовтня 2015 року. У кінці листа просить суд розглянути питання про надання відстрочки виконання рішення суду.

У листі № 03-08/19 від 12.09.2016 р. Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури доповнив зміст свого листа № 03-10/1021 від 22.04.2016 та звертає увагу, що 16 липня 2015 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг» за № 626-VIII. Згідно прикінцевих положень цього Закону на Кабінет Міністрів України покладався обвязок до 1 липня 2017 року вжити заходів щодо відшкодування в повному обсязі різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися державної влади чи органом місцевого самоврядування до 1.01.2016 року. Також рішенням Рахункової палати № 3-3 від 23.02.2016 р. було встановлено: дивися п. 1.2. - …за даними Мінрегіону, що є неповними, станом на 01.01.2016 року рахується заборгованість з різниці в тарифах на суму 5,7 млрд. гривень; дивися п. 2. - Нормативне-правове врегулювання окремих питань, повязаних з використанням у 2014, 2015 роках субвенцій, було недосконалим, що не сприяло ефективному управлінню коштами державного бюджету. (на далі вказуються висновки та причини); дивися п. 3. Система планування і розподілу субвенції не була цілісною і не забезпечувала реалізацію принципу справедливості і неупередженості розподілу суспільного багатства, визначеного Бюджетним кодексом України. (на далі вказуються висновки та причини); дивися п. 4. Бюджетна програма з надання субвенції недовиконана у 2014 році проти затверджених бюджетних призначень на 11,4 відс. (на 1,6 млрд. грн.), у 2015 році на 16,3 відс. (на 0,9 млрд. гривень). (на далі вказуються висновки та розрахунки); дивися п. 7. Законом про державний бюджет на 2016 рік бюджетну програму з надання субвенції на погашення різниці в тарифах не передбачено, що не сприяє виконанню Закону України від 16.07.2015 № 626 «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг». Відповідно до норм цього Закону Кабінету Міністрів України необхідно до 01.07.2017 року вжити заходів щодо відшкодування в повному обсязі заборгованості з різниці в тарифах, яка утворилась до 01.01.2016 р. Затримка з узгодження і погашення заборгованості погіршує фінансовий стан і підриває довіру підприємств надавачів послуг до зобовязань держави. 13.05.2016 року Мінрегіон на підставі листа № 12/20-09-1243 від 13.05.2016 року звернувся до Кабінету Міністрів України за результатами наради за участю Мінфіну було запропоновано в термін до 01.06.2016 року забезпечити розроблення та подання до Кабінету Міністрів України проекту Закону України стосовно внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» в частині надання у 2016 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надаються населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. (були розглянуті інші важливі питання).

Виходячи з цього, як стверджує відповідач, вже погоджений строк по погашенню боргів перед комунальними підприємствами до 1 липня 2017 року.

Зі свого боку відповідач розшифровуючи наведені у листах Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури № 03-10/1021 від 22.04.2016 р. та № 03-08/19 від 12.09.2016 р. цифри надав до суду докази того, що обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення, що залишився не виплаченим виглядає наступним чином: за послуги надані населенню: по теплопостачанню за період з 2014 року по вересень 2016 року у сумі 19092670,00 грн.; по водопостачанню та водовідведенню за період з 2014 року по вересень 2016 року у сумі 2907371,30 грн; за послуги надані підприємствам та організаціям, що фінансуються з державного або місцевого бюджету: по теплопостачанню станом на 1.09.2016 року у сумі 120570,5 тис. грн.; по водопостачанню та водовідведенню станом на 1.09.2016 року у сумі 3763,3 тис. грн. В підтвердження вказаних цифр надав до суду розрахунки заборгованості за минулі роки з різниці в тарифах на теплову енергію, водопостачання та водовідведення.

Відповідач обґрунтовуючи свою правову позицію у судовому засіданні вказував, що тарифи на теплопостачання починаючи з 2011 року не змінювались тривалий час. Тільки 23.04.2014 року постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг № 438 були затверджені нові тарифи для населення на рівні лютого 2013 року, а вже 27.06.2014 року постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг № 828 були затверджені нові тарифи для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) знову ж на рівні лютого 2013 року. 28.11.2014 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 519 були затверджені більш-менш обґрунтовані тарифи для споживачів на рівні червня 2014 року. Разом з цим, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 404 від 27.02.2015 року були встановлені нові тарифи на теплову енергію для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів(крім населення), яка набрала чинності з 1.03.2015 р. Та тільки 31.03.2015 року та 30.04.2015 року постановами НКРЕКП № 1171 від 31.03.2015 року та № 1419 від 30.04.2015 р. тарифи на теплопостачання були збільшенні з урахуванням збільшення ціни на газ, що відбулося наприкінці 2014 року на початку 2015 року. Фактично тарифи за останніми постановами НКРЕКП почнуть діяти на початку опалювального сезону 2015 2016 року, тобто з жовтня 2015 року. Збільшення тарифів на комунальні послуги до рівня економічно обґрунтованих тарифів на думку відповідача є дуже позитивних сигналом, що повинен у подальшому зменшити заборгованість ХОКП «ДРІТ» перед кредиторами, головним з яких є ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Також, вказував на той факт, що згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг» за № 626-VIII від 16.07.2015 р. передбачено до 1 липня 2017 року відшкодування різниці в тарифах та невідшкодованих витрат.

Підсумовуючи усе вказане відповідач зазначив, що на цей час знаходиться у тяжкому фінансовому стані, який з одного боку виник із за несвоєчасного перерахування субвенцій з Державного бюджету України на погашення заборгованості з різниці в тарифах, яка виникла у ХОКП «Дирекція розвитку інфраструктури території» через невідповідність тарифів на послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, з другого боку не мало значним фактом є заборгованість населення за спожиті послуги, яка, як пояснює представник відповідача, виникає з наступних причин: недостатня платоспроможність населення; зростання цін на комунальні послуги; відсутність у відповідача, як надавача послуг, реальних важелів впливу на боржників, тому як законні важелі впливу на споживачів вимагають часу, при цьому у деяких випадках значного часу та зусиль з боку працівників відповідача відповідальних за своєчасні розрахунки споживачів, до того ж у деяких випадках в силу норм ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення заборгованості з фізичної особи не можливе, якщо сума заборгованості, що підлягає стягненню не перевищує десяти мінімальних заробітних плат, а фізичній особі належить тільки одне житлове приміщення, у якому вона мешкає. Також існує заборгованість бюджетних організацій, що фінансуються з державного або місцевого бюджетів, з причин їх недостатнього та не своєчасного фінансування. В підтвердження збиткової діяльності, відповідач надав до суду останню фінансову звітність: баланси, звіти про фінансові результати, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення, звіти з праці.

Зважаючи на таку складну ситуацію представник відповідача у судовому засіданні просив суд розглянути питання про надання відстрочки виконання рішення суду, тому як примусове стягнення цього боргу може привести до негативних наслідків, а саме: збільшення заборгованості за рахунок виконавчого збору; не змозі ХОКП «ДРІТ» виконувати зобовязання перед працівниками по заробітної платі та перед бюджетами різних рівнів по податкам та зборам; не можливості підтримувати технологічний процес по наданню якісних послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що в кінцевому результаті викликає соціальну напруженість серед споживачів, яких обслуговує ХОКП «ДРІТ»; звертанню інвестиційного проекту, на підставі якого надається обладнання за кошти міжнародної фінансової допомоги. Зазначив, що ХОКП «ДРІТ» є важливим та значимим підприємством Харківської області, тому як надає послуги з теплопостачання, водопостачання споживачам більшої частини Харківської області.

Правова позиція позивача по справі полягає у наступному.

Як вказує позивач, посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан за змістом ст. 121 ГПК України не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для відстрочки виконання рішення. Крім того, як вказував позивач, відсутність фінансування з державного бюджету на покриття різниці в тарифах на теплову енергію, на що посилається відповідач, не є умовою для надання відстрочки виконання рішення суду, оскільки п. 9 ч. 3 ст. 101 Конституції України передбачає, що обовязковість судових рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Також, позивач не згоден з тим, що судами першої та апеляційної інстанції було визначено дату 01.12.2016 р. до якої відповідачу надано відстрочку, тому як на час розгляду справи Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» взагалі не було передбачено виділення коштів із спеціального фонду Державного бюджету України та спрямування їх на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з центрального водопостачання та водовідведення.

Позивач вважає, що відповідачем не було надано доказів наявності виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду згідно ст. 121 ГПК України та п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року.

Суди при попередньому вирішенні справи не врахували зміст ч. 1 ст. 219 ГК України, тобто, як вказує позивач, перебування майна у господарському віданні чи оперативному управлінні не виключає можливості звернення стягнення на нього в ході примусового виконання рішень, крім випадків, які фактично попередніми судами не встановлювались.

Позивач звертає увагу на те, що у 2015 році дебіторська заборгованість перед відповідачем скоротилась, більше чим 15 млн. грн., однак відповідач жодних заходів для погашення існуючої заборгованості перед позивачем за рахунок цих коштів не здійснив.

Суд, вислухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надаючи правову оцінку заяві відповідача, вказує на наступне.

У відповідності до пунктів 7.1., 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року господарський суд на підставі статті 121 ГПК України має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступень вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З наведеного випливає, що при вирішенні питання про надання відстрочки мають значення майновий стан сторін, соціальна значущість підприємства, зобовязання інших учасників, що беруть участь у розрахунках за поставлені комунальні послуги та негативні явища, що можуть зявитися у разі примусового виконання рішення.

Так, суд при вирішенні заяви про надання відстрочки виконання рішення суду враховує наступні фактичні обставини по справі.

Відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості.

На підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання. До моменту прийняття нових тарифів у 2014 року тарифи на теплопостачання покривали лише на 55 % витрат на їх виробництво, станом на кінець 2014 року 87 % витрат на їх виробництво, фактично економічно обґрунтовані тарифи були встановлені відповідачу тільки з 1 квітня 2015 року та почали діяти з початком опалювального сезону 2015 -2016 року, тобто з жовтня 2015 року.

Однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги. Борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по ХОКП «ДРІТ» досягли по теплопостачанню на 1.09.2016 р. суму у розмірі 30002513,52 грн., крім того суд погоджується з тим фактом, що заборгованість населення перед відповідачем виникла по деяким підставам, що не залежать від волі відповідача, зокрема суд бере до уваги, що норми діючих на цей час законів (мається на увазі ч. 7 ст. 52 ЗУ Про виконавче провадження) захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, у тому числі від стягнення заборгованості за комунальні послуги, однак не передбачають у даному випадку компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків комунальних підприємств, до яких відноситься відповідач. Заперечення позивача з цього приводу суперечливі, тому як з одного боку він згодний з тим, що у разі якщо сума заборгованості складає менш 13780,00 грн. стягнення за рахунок єдиного житла боржника не може проводитися, з іншого боку він вказує на те, що стягнення може проводитися за рахунок заробітної плати, пенсії та т.п. Але слід зазначити, що відповідач не вказує на той факт, що гроші не стягуються зі споживачів (населення), а звертає увагу на те, що є певні проблеми, які закріплені на законодавчому рівні та затягують примусове виконання рішень з боржників, що в кінцевому результаті збільшує заборгованість населення перед відповідачем.

Крім населення, несвоєчасно розраховуються з відповідачем бюджетні установи (організації), які заборгували суму у розмірі 6134337,63 грн., що також не залежать від волі відповідача, а з причин несвоєчасного фінансування цих установ з місцевого та державного бюджетів.

Субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про Державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов'язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів. Обсяг заборгованості з різниці в тарифах за надані послуги з теплопостання, водопостачання та водовідведення склав суму у розмірі 146333,84 тис. грн. яку Держава повинна компенсувати відповідачу. Факт того, що існує значна заборгованість перед комунальними підприємствами, у тому числі перед відповідачем, розуміють на державному рівні, що підтверджує прийнятий Закон України за № 626 VIII від 16.07.2015 р. «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг». Згідно прикінцевих положень цього Закону на Кабінет Міністрів України покладається обовязок до 1 липня 2017 року вжити заходів щодо відшкодування в повному обсязі різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися державної влади чи органом місцевого самоврядування. Викладене у рішенні Рахункової палати № 3-3 від 23.02.2016 року також підтверджує цей факт, а саме вказується: що на цей час рахується заборгованість з різниці в тарифах на суму 5,7 млрд. гривень; нормативне-правове врегулювання окремих питань, повязаних з використанням у 2014, 2015 роках субвенцій, було недосконалим, що не сприяло ефективному управлінню коштами державного бюджету; система планування і розподілу субвенції не була цілісною і не забезпечувала реалізацію принципу справедливості і неупередженості розподілу суспільного багатства, визначеного Бюджетним кодексом України; бюджетна програма з надання субвенції недовиконана у 2014 році проти затверджених бюджетних призначень на 11,4 відс. (на 1,6 млрд. грн.), у 2015 році на 16,3 відс. (на 0,9 млрд. гривень); законом про державний бюджет на 2016 рік бюджетну програму з надання субвенції на погашення різниці в тарифах не передбачено, що не сприяє виконанню Закону України від 16.07.2015 № 626 «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг». У висновках Рахункова палата вказує на те, що відповідно до норм Закону України від 16.07.2015 № 626 «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг» Кабінету Міністрів України необхідно до 01.07.2017 року вжити заходів щодо відшкодування в повному обсязі заборгованості з різниці в тарифах, яка утворилась до 01.01.2016 р. Затримка з узгодження і погашення заборгованості погіршує фінансовий стан і підриває довіру підприємств надавачів послуг до зобовязань держави.

Фактично після отримання різниці в тарифах та невідшкодованих витрат відповідач зможе повністю розрахуватися з позивачем.

Також суд враховує той факт, що інших джерел у відповідача погасити борг за цією справою перед позивачем не має, тому як з одного боку гроші, які відповідач отримує від споживачів у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» підлягають перерозподілу без згоди на це відповідача, та їдуть на користь позивача по існуючим договорам, а залишок грошей, що залишається у відповідача покриває витрати на заробітну плату та на підтримання технологічного процесу з виробництва комунальних послуг, а з іншого боку майна не достатньо, щоб погасити усі зобовязання перед кредиторами без отримання зовнішнього фінансування , у тому числі перед позивачем по даній справі.

Тяжкий фінансовий стан відповідача підтверджує надана фінансова звітність (баланси та звіти про фінансові результати за півріччя 2015 року та 3 квартали 2015 року, за 2015 рік, за півріччя 2016 року; звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання за січень-червень 2015 року, за січень-вересень 2015 р., за січень-червень 2016 року; звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг водопостачання та водовідведення за січень-червень 2015 року, за січень-вересень 2015 р, за січень-червень 2016 року; звіти з праці за січень-грудень 2015 року по кожному структурному підрозділу відповідача). Висновок судово-економічної експертизи №70 від 25.05.2015 р. про кризове становище відповідача близьке до банкрутства та неможливість самостійно розрахуватися без зовнішнього фінансування на час розгляду справи при співставленні показників останньої фінансової є актуальним. Заперечення позивача на той факт, що незадовільний фінансовий стан близький до банкрутства за змістом ст. 121 ГПК України не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для відстрочки виконання рішення суд не приймає до уваги виходячи з наступних підстав. Так у пункті 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року були визначені певні підстави, якими повинні керуватися суди при прийнятті рішень про надання відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішень. Однією з таких обовязкових підстав, яку повинен врахувати суд при наданні відстрочки виконання рішення суду є наявність загрози банкрутства, відсутність достатнього майна або грошей, на яке можна було б звернути стягнення. Виходячи з цього суд виходячи з доказів, що маються у справі приходить до висновку, що фінансовий стан відповідача можна враховувати, як такий, що підпадає під розяснення наведені у пункті 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року.

Суд погоджується з відповідачем в частині того, що ствердження позивача про той факт, що у кінці 2015 року при зменшенні дебіторської заборгованості відповідача на 15 млн. грн. він не отримав від відповідача жодної копійки не відповідають дійсності, тому як висновки викладені у ухвалі про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню по справі №922/4822/13 від 17.03.2016 р. вказують на те, що у грудні позивачу було перераховано 14 млн. грн. на погашення заборгованості по договору № 010712-БО-32 від 2.07.2012 р.

Стягнуті судом суми 3 % річних та інфляційні збитки по даній справі та нарахування на суму боргу по господарській справі №922/5887/15 за час наданої відстрочки відповідачу (це 3 % річних у розмірі 695565,47 грн. та інфляційні в розмірі 12613250,49 грн.) мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача.

Підсумовуючи вище вказане суд враховує той факт, що прострочка платежів відповідача об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв, та приймає до уваги той факт, що у звязку з введенням в дію порядку примусового перерозподілу грошей, які направляються до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» даний порядок не передбачає погашення заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з найдавнішим строком виникнення, крім того слід погодитися, що у разі отримання заборгованості з різниці у тарифах з Державного бюджету України підприємство зможе повністю розрахуватися з позивачем та погасити заборгованість.

Як вже було зазначено прийнятий Закон України за № 626 VIII від 16.07.2015 р. «Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальних послуг». Згідно змісту якого передбачено, що до 1 липня 2017 року повинно бути організоване відшкодування різниця в тарифах та невідшкодовані витрати комунальним підприємствам, що виробляють та постачають комунальні послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, до яких відносить відповідач.

Враховуючи усе вище вказане суд частково задовольняє заяву відповідача та надає відстрочку виконання рішення до 03.02.2017 року, тобто надається час необхідний для вирішення питання по погашенню заборгованості з різниці у тарифах, яка повинна бути компенсована з Державного бюджету.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 49, ст. 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території про відстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 25.04.2016 р. у справі № 922/1766/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території (м. Харків) задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 16.06.2015 р. у справі № 922/1766/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (м. Київ) до Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території (м. Харків) до 03.02.2017 року.

Суддя Лаврова Л.С.

ухвала підписана 05.10.2016 року