ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р. Справа № 909/372/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

з участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, вих. № 20324-09/14в від 28.07.2016р. (вх. № 01-05/41026 від 22.08.16)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2016р.

у справі № 909/372/16, суддя Максимів Т.В.

за позовом: Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард Граніт, с. Нижній Березів Косівського району Івано-Франківської області

про: стягнення 5 000, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2016р. в позові Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Авангард Граніт про стягнення 5 000, 00 грн. відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2016р. у справі № 909/372/16, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою вих. № 203/24-09/14в від 28.07.2016р. (вх. № 01-05/4102/16 від 22.08.16), в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що місцевим господарським судом безпідставно не прийнято до уваги докази, надані позивачем в підтвердження завищення обсягів робіт у відповідності до договорів №408/14 від 19.11.14 та №110/15 від 17.04.15., що спричинило збитки позивачу.

В підтвердження своєї позиції скаржник покликається на Акт ревізії Державної фінансової інспекції в Івано-Франківській області № 04-21/17 від 21.12.2015 року, яким встановлено завищення вартості робіт. Також скаржник не погоджуючись з рішенням першої інстанції зазначає, що позивач частково визнав завищення робіт, оскільки відшкодував в грудні 2015 році частину коштів.

Крім того, позивач до апеляційної скарги додав клопотання про долучення додаткових доказів, яким просить долучити довідку зустрічної перевірки від 24.11.2015 року № 810-21/54-з Івано-Франківської обєднаної державної фінансової інспекції та таблицю перерахунку завищеної вартості виконаних робіт по обєкту « Капітального ремонту пішохідної доріжки від вул. Кисілевської до вул. Незалежності» на 4 арк. Оскільки, дані довідки та таблиці не були надані на розгляд до даної справи в місцевому господарському суді.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2016р. розгляд справи відкладався до 03.10.2016р., з підстав викладених у даній ухвалі.

Позивач та відповідач участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників сторін.

Колегія суддів розглянувши в судовому засідання клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, вважає за необхідне зазначити наступне:

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Одна з основних засад судочинства - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ч.3 ст.129 Конституції України), яка закріплена і в процесуальному законі, зокрема, ст.ст.43 , 33 ГПК України, не дотримана.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в господарському процесі долучення доказів до матеріалів справи не пов"язується з особистою явкою представника в судове засідання, вказані процесуальні дії не є взаємозалежними. Кожному представленому стороною доказу судом надається оцінка згідно з ст.43 ГПК України.

У відповідності до вимог ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги , що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Покликання апелянта у клопотанні про долучення додаткових доказі про те, що вказані документи не були подані суду першої інстанції, колегією суддів оцінюється критично, оскільки стороною не обґрунтовано неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 03.10.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи між департаментом комунального господарства, транспорту і зв"язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, який згідно п.13 рішення сесії Івано-Франківської міської ради №42-2 від 22.12.15 перейменований на департамент житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської та товариством з обмеженою відповідальністю "Авангард Граніт" укладено договори підряду №408/14 від 19.11.14 та №110/15 від 17.04.15.(далі-договори).

Згідно пунктів 2.1 договорів, підрядник зобов"язався виконати за завданням замовника капітальний ремонт пішохідної доріжки від вул.Кисілевської до вул.Незалежності (біля ЗОШ №15) в м.Івано-Франківську. Договірна ціна (вартість робіт) визначена відповідно до ДБН та нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві є динамічна і становить 197200,80 грн. та 33087,76 грн. відповідно.

На виконання умов договорів уповноважені представники сторін підписали та скріпили печатками Довідки про вартість виконаних робіт та витрати за грудень 2014 року на суму 182886,00 грн. та квітень 2015 року на суму 36328,96 грн. та Акти приймання виконаних робіт на суму 182886,00 грн. за грудень 2014 року та 35087,76 грн. за квітень 2015 року. Вказані вище Акти підписані без жодних зауважень.

Актом ревізії фінансово-господарської діяльності департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради за період з 01.07.13 по 30.09.15 №04-21/17 від 21.12.15 встановлено, що ТзОВ "Авангард Граніт" завищено виконаних робіт на суму 3388,45 грн. та вартість транспортних послуг з доставки матеріалів на суму 6334,02 грн. Внаслідок оплати завищеної вартості виконаних робіт Департаменту завдано матеріальної шкоди (збитки) на суму 9722,47 грн. Порушення щодо оплати завищеної вартості послуг допущено колишнім головним спеціалістом відділу технічного нагляду замовника - ОСОБА_2, яким підписано Акти приймання виконаних будівельних робіт та який здійснював технічний нагляд на даному об"єкті і відповідно до покладених на нього обов"язків був відповідальним за фінансово-господарські операції.

Позивач претензією №200/55-09/в від 23.03.16 вимагав від відповідача добровільно відшкодувати кошти в сумі 5000,00 грн., яка залишена без відповіді та задоволення.

За приписами ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до приписів ст.ст. 837, 843, 845 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Відповідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За аналізом матеріалів справи, вбачається, що у даному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договорів підряду №408/14 від 19.11.14 та №110/15 від 17.04.15., в якому сторони вільно на власний розсуд визначили обєм робіт, що підлягають виконанню, та їх вартість, оскільки відповідно до наведених вимог законодавства ці умови є обовязковими для сторін, тому вони були ними виконані.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначений Акт не визначений законодавством як безумовний доказ. Обставини вказані в Акті повинні підтверджуватись належними доказами у відповідності до ст.ст. 33, 34 ГПК України. Отже, Акт ревізії не може вважатися допустимим доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором.

Окрім того слід зазначити, що зобовязання за договором сторонами виконані повністю, приймання-передачу робіт оформлено без будь-яких зауважень і претензій відповідними актами, підписаними сторонами.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що договори підряду №408/14 від 19.11.14 та №110/15 від 17.04.15. в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсними повністю або частково з підстав її завищення, чи до нього були внесені відповідні зміни.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що виявлені Державною фінансовою інспекцією України порушення не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов'язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

Судова колегія наголошує, що позивач як замовник робіт, та як сторона за договором підряду зобовязаний був вжити усіх залежних від нього заходів, в тому числі шляхом ретельної перевірки обсягу та якості виконаних відповідачем робіт задля забезпечення ефективного використання коштів.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на акт ревізії, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

З огляду на положення статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, за загальними принципами цивільного та господарського права, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено суду належних доказів того, що відповідачем було завдано збитків саме в заявленій сумі, не підтверджено наявність вини відповідача та не відображено яким чином збитки обраховані. Твердження позивача, що оплата в сумі 4722,47 грн. є частиною суми збитків, яку відповідач визнав та добровільно погасив згідно банківської виписки позивача від 16.12.15 оцінюється судом критично, оскільки Акт ревізії ДФІ в Івано-Франківській області складено 21.12.15, тоді як оплата проведена 16.12.15, тобто за 5 днів до складення висновку, що не може бути розцінено як визнання завданих збитків відповідачем.

Отже, оскаржуване рішення місцевого господарського суду відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2016 року у даній справі в апеляційному порядку покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2016 року в справі за номером 909/372/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, вих. № 20324-09/14в від 28.07.2016р. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 05.10.2016 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Костів Т.С.