ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

11 жовтня 2016 р. Справа № 902/202/16

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючого судді - Матвійчука Василя Васильовича, суддів Маслія Ігора Володимировича, Яремчука Юрія Олександровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Державної інспекції сільського господарства України, в особі: Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, Вінницької обласної ради, Могилів-Подільської районної ради, Бандишівської сільської ради

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 55 960,00 грн.

за участю секретарі судового засідання Жиляк С.І.;

прокурора Ярмощука В.П. та представників сторін:

І позивача : ОСОБА_3 за довіреністю № 3 від 08.02.2016 року;

ІІ позивача: не з'явився;

ІІІ позивача: не з'явився;

IV позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю б/н. від 10.07.2014 року;

присутні: ОСОБА_5 за довіреністю № 01.01-66/6220 від 19.09.2016 року (представник Вінницької обласної державної адміністрації).

СУТЬ СПОРУ:

Перший заступник керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства України, в особі Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, Вінницької обласної ради, Могилів-Подільської районної ради, Бандишівської сільської ради до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 55960 грн. втрат сільськогосподарського виробництва.

Позовні вимоги мотивовано тим, що розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 529 від 14.09.2012 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду», в яке внесено зміни розпорядженням № 595 від 22.10.2012 року, ФОП ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 3,9 га в тому числі 3,5 га пасовища, 0,4 га каменисті місця, із земель запасу на території Бандишівської сільської ради Могилів-Подільського району, за межами населеного пункту, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користування надрами (видобування пісковиків).

Розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації № 717 від 18.12.2012 року «Про надання в оренду земельної ділянки» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_2 Підпунктом 3,2 пункту 3 розпорядження на ФОП ОСОБА_2 покладено обов'язок відшкодувати втрати сільськогосподарського виробництва загальною сумою 55 960,00 грн., з них: 13990,00 (25%) - Вінницькій обласній ради; 8394,60 грн. (15%) - Могилів-Подільській районній раді; 33576,00 грн. (60%) - Бандишівській сільській раді.

18.03.2013 року між Вінницькою обласною державною адміністрацією в особі Могилів-Подільської районної державної адміністрації та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,5426 га на території Бандишівської сільської ради строком на 20 років, та за актом приймання-передачі передано обумовлену договором земельну ділянку.

Використовуючи вказану земельну ділянку ФОП ОСОБА_2, в порушення п.п. 3.2. розпорядження № 717 від 18.12.2012 року, не відшкодовано втрати сільськогосподарського виробництва.

Посилаючись на приписи п. 4 Порядку визначення втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1279 від 17.11.1997 року, прокурор зазначає, що Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій області, на яку покладено контроль за дотриманням вказано Порядку, за період з 18.12.2012 року по даний час не вчинила ніяких дій щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 заборгованості по відшкодуванню втрат сільськогосподарського виробництва в сумі 55 960,00 грн..

Бездіяльність Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області та Вінницької обласної ради, Могилів-Подільської міської ради, Бандишівської сільської ради, яких в позові визначено органами уповноваженими державою здійснювати функції у відповідних спірних правовідносинах, Могилів-Подільською місцевою прокуратурою вжито представницькі заходи шляхом пред'явлення даного позову.

Ухвалою суду від 15.03.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/202/16.

Відповідач в поясненнях б/н. від 24.06.2016 року заперечує проти позову посилаючись на пропуск прокурором строків позовної давності та наполягає на застосування до даних правовідносин наслідки сплаву позовної давності. (а.с. 167-169)

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав невиконання прокурором та сторонами вимог суду щодо надання доказів та у зв'язку зі зміною складу суду в даній справі.

Востаннє ухвалою суду від 20.09.2016 року, з метою надання додаткових доказів та пояснень, розгляд справи відкладено на 11.10.2016 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 10.10.2016 року суддю Мельника П.А. виведено зі складу колегії суддів по справі № 902/202/16, у зв'язку з звільненням з посади судді. Для розгляду вказаної справи сформовано колегію у нинішньому складі.

Ухвалою суду від 11.10.2016 року справу № 902/202/16 прийнято до провадження новим складом суду.

Позивачі - Вінницька обласна рада, Могилів-Подільська районна рада та Бандишівська сільська рада в поясненнях позовні вимоги підтримують в повному обсязі (т. 1, а.с. 124, 160, 179)

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 528 від 14.09.2012 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2П.) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 3,9 га із земель запасу (кам'янисті місця) на території Бандишівської сільської ради Могилів-Подільського району, за межами населеного пункту, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами (видобування пісковиків). (т. 1, а.с. 27)

Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 595 від 22.10.2012 року «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 14.09.2012 № 528» внесено зміни та надано дозвіл ФОП ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 3,9 га в тому числі 3,5 га пасовища, 0,4 га кам'янисті місця, із земель запасу на території Бандишівської сільської ради Могилів-Подільського району, за межами населеного пункту, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами (видобування пісковиків). (т. 1, а.с. 28)

Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 717 від 18.12.2012 року «Про надання в оренду земельної ділянки» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_2. (т. 1, а.с. 29) (надалі розпорядження № 717)

Пунктом 2 розпорядження № 717 ФОП ОСОБА_2 надано в оренду строком на 20 років, земельну ділянку площею 3,5426 га, в тому числі 3,3498 та пасовища, 0,1928 га інші відкриті землі, із земель запасу на території Бандишівської сільської ради Могилів-Подільського району, за межами населеного, пункту, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами (видобування пісковиків).

Підпунктом 3.2 пункту 3 розпорядження № 717 на ФОП ОСОБА_2 покладено обов'язок відшкодовувати втрати сільськогосподарського виробництва загальною сумою 55960,0 грн., з них 13990,0 грн. (25%) - Вінницькій обласній раді, 8394,6 гри. (15%) - Могилів-Подільській районній раді, 33576,0 грн. (60%) - Бандишівській сільській раді.

Мотиви надання в оренду зазначеної земельної ділянки наведені в пояснювальних записках Головного управління Держземагенства у Вінницькій області (т. 1, а.с. 128, 129, 131, 132, 135, 136)

18.03.2013 року між Вінницькою обласною державною адміністрацією, в особі Могилів-Подільської районної державної адміністрації та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,5426 га на території Бандишівської сільської ради строком на 20 років. (т. 1, а.с. 35-38)

За актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_2 передано у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,5426 га на території Бандишівської сільської ради для розробки родовища каменю-пісковику. (т. 1, а.с. 39)

Поряд з цим, як зазначено у позовній заяві, відповідно до даних Відділу Держгеокадастру у Могилів-Подільському районі (лист від 20.01.2016 року № 10-28-99.3-100/2-16) ФОП ОСОБА_2, з моменту прийняття розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації № 717 від 18.12.2012 року, не відшкодував суми нарахованих втрат в загальному розмірі 55 960,00 грн.. (т. 1, а.с. 22)

З огляду на викладене, прокурор у своїх позовних вимогах просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 втрати сільськогосподарського виробництва, а саме: 55 960,00 грн. у такому порядку: 13990,00 (25%) - Вінницькій обласній ради; 8394,60 грн. (15%) - Могилів-Подільській районній раді; 33576,00 грн. (60%) - Бандишівській сільській раді.

З урахуванням встановлених обставин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться:

щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою;

щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Відповідно до ст. 207 Земельного кодексу України втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва включають втрати сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, а також втрати, завдані обмеженням у землекористуванні та погіршенням якості земель. Відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. Відшкодуванню підлягають також втрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв'язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон. Втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва компенсуються незалежно від відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва визначаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1297 від 17.11.1997 року (в редакції чинній на період виникнення правовідносин) відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських і лісових угідь для цілей, не пов'язаних із веденням сільського і лісового господарства, провадиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок, а у випадках поетапного освоєння відведених угідь для добування корисних копалин відкритим способом - у міру їх фактичного надання. (надалі - Порядок)

Як зазначено вище, розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 717 від 18.12.2012 року «Про надання в оренду земельної ділянки» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_2.

Згідно п. 3.2 вказаного розпорядження ФОП ОСОБА_2 зобов'язано відшкодовувати втрати сільськогосподарського виробництва загальною сумою 55960,00 грн., з них 13990,0 грн. (25%) - Вінницькій обласній раді, 8394,6 гри. (15%) - Могилів-Подільській районній раді, 33576,0 грн. (60%) - Бандишівській сільській раді.

Таким чином, згідно позовних вимог заборгованість ФОП ОСОБА_2 із відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва становить 55960,00 грн.

У листі Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 16.04.2007 № 6-8-721/319 "Щодо надання роз'яснення щодо відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва" пунктами 2, 3 та 5 статті 207 Земельного кодексу України визначено, що відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. Відшкодуванню підлягають також втрати, завдані обмеженням прав власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, або погіршенням якості угідь внаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю громадян, юридичних осіб, органів місцевого самоврядування або держави, а також у зв'язку з виключенням сільськогосподарських угідь, лісових земель і чагарників із господарського обігу внаслідок встановлення охоронних, санітарних та інших захисних зон.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України кошти від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, що зараховуються у розмірі: 100 відсотків - до бюджетів міст Києва та Севастополя, 25 відсотків - до бюджету Автономної Республіки Крим та обласних бюджетів, 75 відсотків - до бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, 15 відсотків - до районних бюджетів, 60 відсотків - до бюджетів міст районного значення, селищ і сіл.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України, передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що п. 3.2 розпорядження № 717 на ФОП ОСОБА_2 покладено обов'язок відшкодовувати втрати сільськогосподарського виробництва загальною сумою 55960,0 грн., з них 13990,0 грн. (25%) - Вінницькій обласній раді, 8394,6 гри. (15%) - Могилів-Подільській районній раді, 33576,0 грн. (60%) - Бандишівській сільській раді, який останній не виконано.

Поряд з цим суд зважає на заяву відповідача, викладену в поясненнях від 24.06.2016 року, про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідношень.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

До спірних взаємовідносин встановлюється загальна позовна давність, яка згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України становить три роки.

У п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 Цивільного кодексу України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, дізнався або мав дізнатися позивач. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Таким чином, у справах за участю прокурора, який звертається до суду в інтересах держави, строк позовної давності обчислюється не з моменту, коли прокуратура довідалась або мала довідатися про порушення права, а мова йде саме про обчислення цього строку у прив'язці до уповноваженого органу, в особі якого прокурор звертається до суду з відповідним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-2407цс15, постанові Верховного суду України від 13.04.2016 у справі № 907/238/15.

Керівник Могилів-Подільської місцевої прокуратури за своїм процесуальним статусом не є позивачем, позивачем, який є органом уповноваженим державною на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах є відповідно до позовної заяви є Державна інспекція сільського господарства України, в особі Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, тому позовна давність для звернення до суду з даним позовом повинна обчислюватися саме з моменту, коли про порушення своїх прав дізнався саме позивач.

Як зазначає прокурор в позовній заяві позивач - Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій області за період з 18.12.2012 року (дата прийняття розпорядження № 717) по даний час ніяких дій щодо стягнення з відповідача втрат сільськогосподарського виробництва в розмірі 55 960,00 грн. не вчинила.

В поясненнях Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій області стверджує, що з розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 717 від 18.12.2012 року про вилучення земель сільськогосподарського призначення на території Бандишівської сільської ради Могилів-Подільського району і наявністю розрахованих і затверджених до сплати ФОП ОСОБА_2 втрат сільськогосподарського виробництва, які не сплачуються до бюджетів відповідних рівнів ознайомлена 29.01.2016 року. Як доказ в підтвердження даної обставини зазначає лист за вх. № 136/10-01/16, однак згаданого листа не надала (т. 1, а.с. 183).

З метою з'ясування зазначеної обставини, суд, в порядку ст. 65 Господарського процесуального кодексу України зобов'язав Вінницьку обласну державну адміністрацію та Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати письмові пояснення з підтверджуючими доказами щодо спрямування до виконання, прийняття до виконання та фактичного виконання розпорядження Вінницької обласної державної адміністрації № 717 від 18.12.2012 року "Про надання в оренду земельної ділянки". (т. 1, а.с. 223, 224).

19.09.2016 року до суду надійшли пояснення Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області в додаток до яких додано лист Могилів-Подільської місцевої прокуратури № 71-420 вих.15 від 25.01.2016 року з відміткою про його отримання Інспекцією 29.01.2016 року. В даному листі керівник Могилів-Подільської місцевої прокуратури повідомляє про вивчення стану законності щодо повноти надходжень до місцевих бюджетів та виявлення порушення з боку ІОП ОСОБА_2 розпорядження № 717 від 18.12.2012 року, в зв'язку з чим Могилів-Подільська місцева прокуратура планує звернутися до суду з відповідним позовом.(т. 1, а.с. 242)

При цьому суд зазначає, що наведені в листі пояснення не є тими доказами які можуть беззаперечно стверджувати про факт обізнання Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області про розпорядження № 717 саме 29.01.2016 року.

Окрім зазначеного до суду подано журнали вхідної кореспонденції за 2012-2015 року Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області в підтвердження того, що затверджений розпорядженням № 717 розрахунок втрат сільськогосподарського виробництва до Інспекції не надходив.

20.09.2016 року до суду надійшли пояснення Вінницької обласної державної адміністрації б/н. від 20.09.2016 року зі змісту яких вбачається, що розпорядження № 717 надіслано Головному управлінню Держземагенства у Вінницькій області, Могилів-Подільській райдержадміністрації, Відділу Держкомзему у Могилів-Подільському районі та ФОП ОСОБА_2. В підтвердження даної обставини надано копії картки розсилки розпорядження та реєстрів надісланої кореспонденції (т. 2, а.с. 1-5).

З наведеного вбачається, що Вінницька обласна державна адміністрація виконала свої зобов'язання щодо спрямування до виконання розпорядження № 717.

В поясненнях № 9-28-99.0-1606/16 від 30.09.2016 року Управління Держгеокадастру у Могилів-Подільському районі повідомляє, що на виконання п. 4 розпорядження № 717 управлінням 14.03.2014 року внесено відомості про державну реєстрацію земельної ділянки до Державного земельного кадастру. (т. 2, а.с. 31)

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області в поясненнях № 0-2-0.6-28797/2-16 від 11.10.2016 року повідомляє, що в Головному управлінні Держгеокадастру у Вінницькій області відсутня інформація щодо фактичного виконання розпорядження № 717. (т. 2, а.с. 36)

З урахуванням наведених обставин суд зважає на пункт 4 Порядку, де визначеного, що контроль за дотриманням Порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, здійснюють Держсільгоспінспекція та її територіальні органи. Територіальні органи Держкомзему в 5-денний строк з моменту затвердження розрахунку розміру втрат, які підлягають відшкодуванню, надсилають копію затвердженого розрахунку до відповідного територіального органу Держсільгоспінспекції для здійснення контролю за своєчасним відшкодуванням втрат.

В силу положень ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Вінницька обласна державна адміністрація, як орган уповноважений державою на розпорядження землями державної власності, прийняла розпорядження № 717.

Пунктом 4 Положення Про Державну інспекцію сільського господарства України затвердженого Указом Президента України № 459/2011 від 13 квітня 2011 року визначено перелік завдань, покладених на Держсільгоспінспекцію України, до яких зокрема відноситься дотримання порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Вінницька обласна державна адміністрація, як орган уповноважений державою, знала про зобов'язання відповідача відшкодувати втрати сільськогосподарського виробництва, а Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій області, як орган уповноважений державою, зобов'язана була знати про необхідність відшкодування відповідачем втрат сільськогосподарського виробництва за розпорядженням № 717.

У мотивувальній частині постанови Верховного Суду України від 29.10.2014 року №6-152цс14 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Отже, у зв'язку з тим, що саме на Держсільгоспінспекцію та її територіальні органи покладено обов'язок по контролю за дотриманням Порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, остання, як державний орган, який виконує функції держави у спірних правовідносинах, в силу закону, зобов'язана була здійснювати контроль за виконанням розпорядження № 717.

Виходячи з дати прийняття розпорядження № 717 (18.12.2012 року) та строку та відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва встановленого п. 4 Порядку, строк на відшкодування втрат встановлений в два місяці після затвердження проекту відведення земельної ділянки, тобто з 19.12.2012 року по 19.02.2013 року.

Таким чином, початок перебігу позовної давності щодо стягнення втрат сільськогосподарського виробництва, починається саме з 19.02.2013 року, та у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України строк позовної давності за даною вимогою сплинув 19.02.2016 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи керівник Могилів-Подільської місцевої прокуратури звернувся до суду з даним позовом 11 березня 2016 року.

Посилання прокурора на те, що строк позовної давності не пропущено з огляду на те, що 17.02.2016 року прокурором було подано до суду позов керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Державної інспекції сільського господарства України, в особі Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області, Вінницької обласної ради, Могилів-Подільської районної ради, Бандишівської сільської ради до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 55960 грн. втрат сільськогосподарського виробництва, який повернуто ухвалою суду від 25.02.2016 року, не беруться судом до уваги виходячи зі змісту п. 4.4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", де зазначено, що не перериває перебігу позовної давності повернення позовної заяви без розгляду.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна заява подана до суду прокурором після спливу трирічного строку позовної давності. Причини пропуску позовної давності прокурором під час розгляду справи в суді прокурором документально не обґрунтовані, клопотання про його поновлення прокурором не заявлялось (ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України).

З урахуванням наведених вище обставин, суд прийшов висновку, що позов Керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури є обґрунтованим, а отже порушене право підлягає захисту. Водночас суд, з огляду на заяву відповідача щодо застосування позовної давності, вважає, що в позові, з підстав в ньому викладених слід відмовити.

Оцінюючи визначення прокурором позивачами Вінницьку обласну раду, Могилів-Подільську районну раду та Бандишівську сільську раду, суд зважає на наступні приписи законодавства.

В силу частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом частини 1 статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами:

підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів;

державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України;

прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави;

Рахункової палати, яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (у редакції, яка діяла на момент прийняття рішення Конституційним судом України) положення абзацу четвертого частини першої статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України ( в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

А пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99р. N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі по тексту судової постанови - Рішення Конституційного Суду України) встановлено, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У подальшому Законом України від 14 жовтня 2014 року за № 1697-VII стаття 2 ГПК України (частина 2) була доповнена реченнями наступного змісту та отримала на день звернення прокурора із позовом у даній справі наступну редакцію:

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Цим же Законом України були внесені доповнення і до частини 1 статті 29 ГПК України, якою визначено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в господарському суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, та письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

За змістом ч.ч. 1-4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 42 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як встановлено вище, органом уповноваженим державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах, є Державна інспекція сільського господарства у Вінницькій області. Вінницька обласна рада, Могилів-Подільська районна рада та Бандишівська сільська рада не є та не можуть бути органами уповноваженими державною здійснювати функції у спірних правовідносинах в даній справі.

У п. 87 рішення у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р. Європейський суд з прав людини повторює, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993р.). Більше того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (Dombo Beheer В. V. v. the Netherlands, рішення від 27.10.1993р. та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996р.).

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Менчінська проти Росії" (рішення від 15.01.2009р.) Суд зауважив, що сама наявність прокурора в судовому процесі порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки прокурор надаючи свої зауваження та міркування, таким чином стає союзником однієї із сторін, що створює відчуття нерівності у іншої сторони. Суд також зазначив, що, хоча прокурор згідно норм процесуального права і мав формальне право на участь у справі, проте дана справа не мала будь-яких особливих обставин, що виправдовувала його участь.

Таким чином, практика Європейського суду з прав людини чітко підтверджує неможливість участі прокурора в судовому процесі без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін у справі.

Із наведеного вбачається, що прокурором було подано позов в інтересах Вінницької обласної ради, Могилів-Подільської районної ради та Бандишівської сільської ради без достатніх правових підстав та за відсутності належного обґрунтування підстав такого представництва, що порушило принцип рівності сторін судового процесу, що має наслідком порушення принципів рівності та змагальності сторін судового процесу - однієї із фундаментальних засад права на справедливий суд.

За таких обставин прокурором у даній справі неправильно визначені вказані вище позивачі, тобто органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, у зв'язку з відмовою у позові, судові витрати у даній справі покладаються на прокурора.

Керуючись ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити Вінницькій обласній раді, Могилів-Подільській районній раді та Бандишівській сільській раді рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 17 жовтня 2016 р.

Головуючий суддя Матвійчук В.В.

Судді Маслій І.В.

Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - Вінницька обласна рада (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21100)

3 - Могилів-Подільська районна рада ( пл. Шевченка, 1, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, 24000)

4 - Бандишівська сільська рада (вул. Молодіжна, 11, с. Бандишівка, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 24054)