РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 5019/592/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Петрук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 30.08.2016 року у справі № 5019/592/11

за скаргою Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції у справі №5019/592/11

за позовом заступника прокурора м. Рівне в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод"

про стягнення в сумі 462 430 грн. 62 коп..

за участю представників:

стягувача - ОСОБА_1,

боржника - не з'явився,

прокуратури - ОСОБА_2,

органу ДВС - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 30.08.2016 року у справі №5019/592/11 (суддя Торчинюк В.Г.) відмовлено Національній акціонерній компанії "Украгролізинг" в задоволенні скарги від 21.04.2016 року №14/631 на бездіяльність державного виконавця, начальника відділу та відділу державної виконавчої служби Здолбунівського РУЮ у Рівненській області в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області від 26.04.2011 року №5019/592/11.

В обґрунтування своєї ухвали суд першої інстанції вказав, що державним виконавцем було надано відповідь на заяву стягувача від 16.12.2015 року №477 в передбачені чинним законодавством України строки, а тому твердження скаржника про те що державним виконавцем порушено права стягувача не надавши йому відповідь, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Також судом зазначено, що у відповідності до п.п. 4.2.6, 4.2.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою державного виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. Державний виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що описане майно було передано на зберігання ОСОБА_4 пошкоджене, або має місце зміна кількісних та якісних характеристик описаного та арештованого майна. Крім того, відповідальний зберігач не звертався до органів виконавчої служби про те, що для нього вчиняються перешкоди в збереженні майна. За наведених обставин судом першої інстанції встановлено, що дія чи бездіяльність ДВС України, в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області від 26.05.2015 року №5019/592/11, щодо не зміни відповідального зберігача майна є правомірною та такою, яка ґрунтується на нормах права.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, стягувач Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Рівненської області від 30.08.2016 року у справі №5019/592/11 скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що з метою збереження описаного та арештованого майна скаржником направлено до відділу виконавчої служби звернення №477 від 16.12.2015 року, в якому стягувач просить вжити заходів спрямованих на збереження даного майна та повідомити його про відповідальну особу за збереження майна боржника, однак відповіді на дане звернення стягувачеві не надходило. Також зазначає, що ніяких дій щодо призначення іншого зберігача майна та будь-яких дій щодо збереження майна виконавчою службою здійснено не було.

Від державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначено, що 15.01.2016 року державним виконавцем надано відповідь на звернення НАК "Украгролізинг" від 16.12.2015 року №477. Також вказує, що Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" не надала жодних доказів псування майна, зміни його кількісних та якісних характеристик, які є передумовою для зміни зберігача майна, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали оскарження ухвали, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 45 ГПК України також унормовано, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на всій території України рішень, ухвал, постанов; рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст.115 ГПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання судових рішень, передбачених законом.

Нормою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначені в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Виконання рішення господарського суду, згідно із ст.116 ГПК України, провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Апеляційним судом з компютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" та Єдиного державного реєстру судових рішень України встановлено, що рішенням господарського суду Рівненської області від 12.04.2011 року у справі №5019/592/11 позов заступник прокурора міста Рівне в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" в особі Рівненської філії "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" задоволено частково та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" на користь відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" в особі Рівненської філії "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" 352663,19 грн. заборгованості, 10439,52 грн. пені, 2020,55 грн. річних та 5044,32 грн. інфляційних, в задоволенні решти позову відмовлено. 26.04.2011 року на виконання рішення суду від 12.04.2011 року було видано відповідні накази.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами оскарження ухвали, на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області перебуває зведене виконавче провадження №45298624, до якого входить, зокрема, постанова про стягнення з боржника 362003,98 грн. боргу ВП №44919226 згідно наказу господарського суду Рівненської області від 26 травня 2011 року № 5019/592/11.

29.04.2016 року стягувачем було подано скаргу на бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління, в якій НАК "Украгролізинг" просив суд: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського РУЮ у Рівненській області ОСОБА_3; визнати неправомірним бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Здолбунівського РУЮ у Рівненській області ОСОБА_5; визнати неправомірним бездіяльність відділу державної виконавчої служби Здолбунівського РУЮ у Рівненській області.

При цьому, доводи мотивувальної частини скарги на бездіяльність ДВС зводяться передусім до того, що державним виконавцем Журавським Н.М. ніяких дій щодо призначення іншого зберігача майна та будь-яких дій щодо збереження майна не здійснено, в чому і вбачається на думку стягувача бездіяльність державного виконавця. Також скаржник зазначає, що державний виконавець своєю бездіяльністю порушив право стягувача на інформацію, не надавши відповідь на звернення від 16.12.2015 року №477, чим позбавив стягувача можливості контролювати хід виконавчого провадження, що призвело до розкрадання описаного та арештованого майна боржника (арк. мат. оскарження 8-10).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29.04.2016 р. у даній справі, скаргу наведеного вище змісту повернуто без розгляду Національній акціонерній компанії "Украгролізинг" з огляду на положення ч. 5 п. 1 ст. 63 ГПК України, п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 року ухвалу господарського суду Рівненської області від 29.04.2016 року у справі №5019/592/11 скасовано, матеріали оскарження ухвали передано на розгляд до господарського суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 30.08.2016 року, яка є предметом оскарження у даній справі, відмовлено Національній акціонерній компанії "Украгролізинг" в задоволенні скарги від 21.04.2016 року №14/631 на бездіяльність державного виконавця, начальника відділу та відділу державної виконавчої служби Здолбунівського РУЮ у Рівненській області в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області від 26.04.2011 року №5019/592/11.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду першої інстанції на її відповідність нормам чинного законодавства, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження, 03.11.2014 року державним виконавцем було складено акт опису і арешту майна, яким описані нежитлові будівлі свинарників №1, №1а та №2, що знаходяться за адресою Рівненська обл., Здолбунівський район, с. Миротин, вул. Дружби, буд.88б. Відповідно до зазначеного акту, описане майно було прийняте на відповідальне зберігання ОСОБА_4 (арк. мат. оскарження 77-78).

16.12.2015 року стягувач звернувся до державного виконавця із заявою № 477, в якій просив вжити заходів спрямованих на збереження арештованого та описаного майна боржника; повідомити стягувача про відповідальну особу за збереження майна ТОВ "Племзавод", крім того зазначив, що директор ТОВ "Племзавод" ОСОБА_4, який є зберігачем описаного та арештованого майна, звільнений, а з 27.11.2015 року новим директором боржника є ОСОБА_6, також повідомив про те, що з грудня 2015 року майно не охороняється (арк. мат. оскарження 29-30).

У відповідності до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім'ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем. Порядок і умови зберігання зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону майна, на яке накладено арешт, встановлюються Національним банком України за погодженням з Міністерством фінансів України, іншого майна - Міністерством юстиції України. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що державним виконавцем у відповідності до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" правомірно передано на зберігання описане майно ОСОБА_4. Зберігача повідомлено про відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну майна, що передане йому на зберігання, факт чого він засвідчив в акті опису та арешту особистим підписом.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу апелянта, що зберігачем майна в акті опису і арешту майна від 03.11.2014 року визначено саме фізичну особу ОСОБА_4, а не юридичну особу з визначенням її уповноваженого представника. Представник стягувача ОСОБА_7 також була присутня під час вчинення вищенаведених виконавчих дій, про що свідчить наявність її підпису в акті опису і арешту майна від 03.11.2014 року. Зауваження чи заперечення осіб, що були присутні під час опису майна та призначення відповідальної особи за його збереження в акті від 03.11.2014 року відсутні.

Пунктами 4.2.6., 4.2.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802 (надалі Інструкція), серед іншого визначено, що у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою державного виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У разі необхідності (наявність інформації про псування майна тощо) державний виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому державний виконавець готує подання (повідомлення) до правоохоронних органів щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

Наведені положення Інструкції визначають право, а не обовязок державного виконавця у разі необхідності передати майно на зберігання іншому зберігачу, при цьому необхідність передачі майна на збереження іншій особі повинна бути підтверджена інформацією про псування майна, зміни його кількісних чи якісних характеристик тощо.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги, доказів та інформації про псування описаного та арештованого майна, зміну його якісних та кількісних характеристик державному виконавцю не надходило.

Лист від 16.12.2015 року №477, яким стягувач НАК "Украгролізинг" повідомив державного виконавця про зміну директора ТОВ "Племзавод", не може свідчити про неналежне зберігання описаного та арештованого майна, оскільки як вже відзначалося вище, зберігачем майна в акті опису і арешту майна від 03.11.2014 року визначено саме фізичну особу ОСОБА_4, а не юридичну особу з визначенням його уповноваженого представника, звільнення з посади якого може тягнути зміну зберігача на іншого працівника юридичної особи.

Оцінюючи вказане звернення від 16.12.2015 року №477, колегія суддів звертає увагу і на те, що таке звернення не містить клопотання стягувача у виконавчому провадженні про заміну зберігача. Резолютивна частина такого звернення лише вказує на необхідність вжиття державним виконавцем заходів щодо збереження майна боржника. Однак, такі заходи державним виконавцем вже були вжиті 03.11.2014 року, про що свідчить акт опису і арешту майна (а.с.76-77).

Окрім того, апелянт зазначає, що ним не було отримано відповіді на лист від 16.12.2015 року №477, чим порушено його право на інформацію про хід виконавчого провадження.

На вказане суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження" сторонам виконавчого провадження, серед іншого, надано право заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, а статтею 11 цього ж Закону визначено обовязок державного виконавця розглядати заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Однак вказаним законом не визначено строків розгляду державним виконавцем заяв та клопотань поданих сторонами та учасниками виконавчого провадження.

Відповідно до п. 6.4 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, документи без зазначення строку виконання мають бути виконані не більше як за 30 календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Відповідно до п. 2.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 (надалі Порядок), вихідна кореспонденція відправляється через діловода не пізніше наступного робочого дня після підписання документа. Для реєстрації таких документів у відділі ведеться Журнал реєстрації вихідної кореспонденції.

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що листом державного виконавця Журавського Н.М. від 15.01.2016 року №152 надано відповідь на звернення НАК "Украгролізинг" від 16.12.2015 року №477 (арк. мат. оскарження 78). Згідно копії Журналу реєстрації вихідної кореспонденції відповідь стягувачу було направлено 15.01.2016 року (арк. мат. оскарження 79).

З наведеного вбачається, що державним виконавцем було надано відповідь на заяву стягувача у строки передбачені п. 6.4 Порядку, а тому доводи апелянта про бездіяльність державного виконавця з ненадання запитуваної інформації не відповідають дійсності та спростовується матеріалами справи.

Окрім того, з матеріалів оскарження вбачається, що листом від 28.03.2016 року №2208 виконавчою службою було надано стягувачу відповідь про хід виконання зведеного виконавчого провадження №4598624 стосовно стягнення заборгованості з ТОВ "Племзавод".

Вищенаведене свідчить, що при розгляді скарги НАК "Украгролізинг" на бездіяльність органу державної виконавчої служби, судом першої інстанції правомірно встановлено, що дії чи бездіяльність відділу державної виконавчої служби Здолбунівського РУЮ у Рівненській області в частині виконання наказу господарського суду Рівненської області від 26 травня 2015 року № 5019/592/11, щодо не зміни відповідального зберігача майна та надання інформації про хід виконавчого провадження є правомірними та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Враховуючи наведене, порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування винесеної у справі ухвали, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 30.08.2016 року у справі №5019/592/11 залишити без змін, апеляційну скаргу Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали оскарження ухвали у справі №5019/592/11 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.