ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року Справа № 915/860/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Матвєєвій А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

За позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, вул. Назарівська, 3, м.Київ, 01032 в особі ВП Южно-Українська АЕС, промзона, а/с № 20, м.Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Перлина, вул.Желябова, 17, м.Первомайськ, Миколаївська область, 55200

про: стягнення 9926,36 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 580 від 26.04.16

від відповідача ОСОБА_2, керівник

ОСОБА_3, договір про надання правової допомоги від 19.09.16

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій у сумі 9926,36 грн. (7169,04 грн. пені, 2757,32 грн. штрафу), посилаючись на порушення останнім строків виконання зобовязання за договором на постачання товару № 53-123-08-15-01593 від 07.07.2015 р. (далі договір), обґрунтовуючи свої вимоги ст.ст. 526, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що прострочення виникло внаслідок фізичної неможливості поставити товар, так як відповідно до п. 3.1 договору передбачено постачання товару на умовах FCA зі складу відповідача, вантажоодержувачем є позивач.

20.09.2016 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 03.10.2016 р. об 11 год. 00 хв. та зобовязано сторін провести звірку взаєморозрахунків, ініціативу проведення звірки покладено на відповідача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін,дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд

встановив:

07.07.2015 р. сторони уклали договір на постачання товару № 53-123-08-15-01593 (а.с. 11-16), відповідно до якого в порядку і на умовах, визначених цим договором відповідач зобовязався передати позивачеві, а позивач прийняти і сплатити товар у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (додаток до договору № 1).

Згідно специфікації № 1 товаром є: 1) скраплений вуглеводний газ відповідно до ДСТУ 4047-2001 в одиницях виміру кг.; 2) скраплений вуглеводний газ відповідно до ДСТУ 4047-2001 в одиницях виміру балон. Загальна вартість товару складає 133456,93 грн., у тому числі 22242,82 грн. ПДВ.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що оплата відбувається на протязі 45 днів після повного постачання товару згідно специфікації № 1.

Відповідно до п. 3.1 договору постачання здійснюється у червні-грудні 2015 року автотранспортом позивача на умовах FCA зі складу відповідача м.Первомайськ Миколаївської області відповідно до Правил Інкотермс-2010, вантажоодержувач м.Южноукраїнськ Миколаївської області ВП ЮУ АЕС.

Згідно п. 4.1 договору у разі порушення зобовязань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, відповідач зобовязався сплатити пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення та у разі прострочення постачання понад 30 календарних днів відповідач зобовязався сплатити штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару.

На виконання умов договору відповідачем було передано позивачу товар: скраплений вуглеводний газ (ДСТУ 4047-2001) на загальну суму 94066,57 грн., що підтверджується видатковими накладними від 08.07.2015 р. № П00001714, від 17.07.2015 р. № П00001726, від 29.07.2015 р. № П00001748, від 06.08.2015 р. № П00001765, від 26.08.2015 р. № П00001801, від 21.09.2015 р. № П00001854, від 28.09.2015 р. № П0001763, від 15.10.2015 р. № П0001789, від 21.10.2015 р. № П0001808, від 20.11.2015 р. № П0001868, від 18.12.2015 р. № П0001915, від 10.12.2015 р. № П0001901 та не заперечується сторонами.

Позивач розрахувався за поставлений товар на загальну суму 94066,57 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.06.2015 р. по 28.09.2016 р. станом на 28.09.2016 р. та не заперечується сторонами.

Позивачем надіслано відповідачеві претензію від 14.04.2016 р. № 32/5383 в якій перший просить, у звязку з порушенням строків постачання товару по договору, останнього сплатити штрафні санкції на загальну суму 9926,36 грн., з яких: 7169,04 грн. пені та 2757,32 грн. штрафу.

Відповідач надіслав відповідь від 20.04.2016 р. № 20/04-219 на претензію позивача в якій вважає її безпідставною, оскільки згідно умов договору, постачання товару здійснюється автотранспортом позивача на умовах FCA зі складів відповідача, тому у звязку з тим, що позивачем не надано пустої тари для товару, постачання товару здійснено частково.

Згідно розрахунків позивача, заборгованість відповідача становить 9926,36 грн., з яких: 7169,04 грн. пені (39390,36 грн. / 100 % х 0,1 % х 182 днів) та 2757,32 грн. штрафу (39390,36 грн. / 100 % х 7 %).

Суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Як зазначено вище, пунктом 3.1 договору постачання здійснюється у червні-грудні 2015 року автотранспортом позивача на умовах FCA зі складу відповідача м.Первомайськ Миколаївської області відповідно до Правил Інкотермс-2010, вантажоодержувач м.Южноукраїнськ Миколаївської області ВП ЮУ АЕС.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.08.2016 р. суд зобовязав позивача надати до суду докази направлення автотранспорту до відповідача для отримання товару в строки, вказані в п. 3.1 договору та докази відмови відповідача у видачі товару, що позивачем не виконано.

Статтями 525, 526, 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Аналогічне визначення встановлено ст. 175 Господарського кодексу України: майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Як встановлено п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписом ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із умов пункту 3.1 договору витікає, що сторони встановили строки виконання зобовязань, порядок та місце його виконання.

Тобто, в установлені строки, а саме у червні-грудні 2015 р. позивач повинен був своїм автотранспортом зі складу відповідача отримати товар (скраплений вуглеводний газ).

Отже, постачання товару по договору можливо внаслідок фізичних характеристик товару лише в балонах, з урахуванням того, що умови постачання на умовах FCA, то постачання можливо лише за наявності наданої отримувачем тари (балонів).

Позивачем не надано доказів направлення автотранспорту до відповідача для отримання товару в строки, вказані в п. 3.1 договору та доказів відмови відповідача у видачі товару.

Приписом статті 613 ЦК України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Жодних доказів того, що позивач вчинив дії, встановлені договором для прийняття товару (п. 3.1), останнім не надано.

Суд відхиляє доводи позивача про відмову відповідача передати товар в установлені договором строки, оскільки вони, всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не підтверджені належними та допустимими доказами: позивач не надав доказів того, що в строки, передбачені пунктом 3.1 договору чи в якісь інші строки, він направляв автотранспорт в місце передачі товару, а відповідач відмовився цей товар передати.

Суд відхиляє посилання позивача на претензію від 14.04.2016 р. № 32/5383 як на доказ відмови відповідача в передачі решти товару та сплати штрафних санкцій за недопоставлений товар у сумі 6814,52 грн., оскільки позивач не надав доказів того, що після предявлення цієї претензії він направляв автотранспорт в місце передачі товару, а відповідач відмовився його передати.

Все зазначене вище свідчить про прострочку кредитора, тобто позивача, який не вчинив дій, до вчинення яких боржник відповідач не міг виконати свого обов'язку по передачі товару.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Таким чином, позивачем не доведено факту правопорушення з боку відповідача при виконанні договору. Отже, в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати згідно статті 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.І. Васильєва