РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016Справа №910/14909/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання недійсним одностороннього правочину

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Кравчик С. М. за дов.;

від відповідача: Петрук Я. Ю. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "КИЇВЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним одностороннього правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва ві 18.08.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.09.2016.

В судових засіданнях 12.09.2016, 20.09.2016, 27.09.2016 були оголошені перерви на 20.09.2016, 27.09.2016 та 28.09.2016.

Через відділ канцелярії господарського суду 28.09.2016 позивачем подані заперечення на клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи та додаткові пояснення у справі від 27.09.2016.

В судове засідання 28.09.2016 представники сторін з'явилися. Представник відповідача підтримав в судовому засіданні подане ним в судовому засіданні 27.09.2016 клопотання про здійснення розгляду справи № 910/14909/16 колегіально (вх. № 06-26/354/16 від 28.09.2016). Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання про колегіальний розгляд справи.

Розглянувши в судовому засіданні 28.09.2016 клопотання відповідача (вх. № 06-26/354/16 від 28.09.2016) суд відмовив в його задоволенні, з нижчевикладених підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України будь-яку справу, що відноситься до підсудності місцевих господарських судів, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Суддя чи склад колегії суддів для розгляду конкретної справи визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 2 - 1 цього Кодексу.

Отже, склад суду, який розглядає справу, залежить від категорії та складності справи. Закон не визначає, які саме категорії справ підлягають колегіальному розгляду. Складність справи може визначатися залежно від складності спірних матеріально-правових відносин; кількості доказів, поданих на підтвердження вимог та заперечень; неясності чи суперечливості правових норм, що підлягають застосуванню у спірних відносинах; неоднаковості судової практики застосування правових норм, що регулюють спірні відносини тощо.

Розглянувши клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на те, що станом на день розгляду клопотання справа № 910/14909/16 не викликає тієї складності, яка потребує колегіального розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги обґрунтовані недотриманням відповідачем вимог закону під час вчинення одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, що проведений листом від 01.08.2016 № 26-5035/1.8-16 про припинення зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перед Публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО" по договорам від 25.01.2016 № 4439/16-БО-41 в сумі 143 976 517, 74грн, № 4440/16-БО-41 в сумі 40 266 323, 23 грн, а всього на суму 184 242 840, 97 грн та про припинення зобов'язання шляхом часткового зарахування зустрічних зобов'язань Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" по договорам від 09.12.2013 № 1245/14-БО-41 у сумі 10 656 827, 23 грн та № 1246/14-БО-41 у сумі 173 586 013, 74 грн, а всього на суму 184 242 840, 97 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, відповідач зазначає, що спірний правочин вчинений ним після отримання від позивача листа від 19.07.2016 № 42АУ/6336/7824, проте оскільки в силу положень постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2017 відповідач не міг здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог по договору від 25.01.2016 № 4436/16 від 25.01.2016, він здійснив зарахування до договорах від 09.12.2016 № 1245/14-БО-41 та від 09.12.2016 № 1246/14-БО-41. Також, відповідач зазначає, що при вчиненні спірного правочину вимоги ст. 601 Цивільного кодексу України були дотримані, і відповідно відсутні підстави для визнання його недійсним.

У судовому засіданні 28.09.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, позивач листом від 19.07.2016 № 42АУ/6336/7824 повідомив відповідача про необхідність зарахування коштів (з ПДВ) надмірно сплачених позивачем по договорам постачання природного газу від 25.01.2016 № 4439/16-БО-41 в сумі 143 976 517, 74 грн, № 4440/16-БО-41 в сумі 40 266 323, 23 грн, № 4443/16-РО-41 в сумі 562 849, 45 грн, а всього 184 805 690, 42 грн, як оплата за договором від 25.01.2016 № 4436/16-ТЕ-41. Вказаний лист відповідач отримав 22.07.2016, про що свідчить вхідний номер № 4171/18-16 від 22.07.2016.

Разом з тим, листом від 01.08.2016 № 26-5035/1.8-16 (заява про зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідач заявив про повне припинення перед позивачем зобов'язання на суму 184 242 840, 97 грн, а саме:

за договором від 25.01.2016 № 4439/16-БО-41 у сумі 143 976 517, 74 грн;

за договором від 25.01.2016 № 4440/16-БО-41 у сумі 40 266 323, 23 грн,

шляхом часткового зарахування зустрічних зобов'язань позивача перед відповідачем на суму 184 242 840, 97 грн, а саме:

за договором від 09.12.2013 № 1245/14-БО-41 у сумі 10 656 827, 23 грн,

за договором від 09.12.2013 № 1246/14-БО-41 у сумі 173 586 013, 74 грн.

За твердженням відповідача (додаткові пояснення у справі від 27.09.2016 вих. б/н), ним спірна заява про зарахування зустрічних вимог була направлена позивачу у відповідь на його лист про зарахування коштів від 19.07.2016 № 42АУ/6336/7824.

Позивач не погоджується з зарахуванням, проведеним відповідачем листом від 01.08.2016 № 26-5035/1.8-16, що і стало причиною звернення до суду із даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні підлягають задоволенню з наступних підстав.

Приписами ст. 601 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом (лист Вищого господарського суду України від 07.04.2008 № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно заява однієї з сторін про зарахування зустрічних вимог повинна відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбаченим ст. 203 ЦК України.

Крім того, відповідно ч. 3 ст. 202 ЦК України односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Суд відзначає, що наявність заперечень однієї сторони не є перешкодою для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, але лише за умови, що така заборгованість є безспірною, наприклад, встановленою рішенням суду, тощо.

Отже, вирішуючи даний спір, необхідним є встановлення відповідності вимог, які можуть підлягати зарахуванню умовам, визначеним статтею 601 Цивільного кодексу України.

Судом установлено, що відповідач у наданих до суду поясненнях від 20.09.2016 б/н та від 27.09.2016 б/н зазначив, що згідно з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог позивач є боржником перед відповідачем як кредитором на суму 209 789 431,30 грн за договорами №№ 1245/14-БО-41 1246/14-БО-41, в той час, як відповідач є боржником, а позивач відповідно кредитором на суму 184 242 840,97 грн згідно з договорами №№ 4439/16-БО-41, 4440/16-БО-41, що підтверджує однорідність та зустрічність таких вимог. Водночас суд відзначає, що визначальною умовою в розумінні ст. 601 ЦК України для зарахування однорідних зустрічних вимог є те, що строк виконання за останніми має настати, не встановлений або є таким, що визначений моментом пред"явлення вимоги. Позивач, заперечуючи дійсність такої угоди в наданих до суду поясненнях вказував, що строк по зобов"язанню на суму 184 805 690, 42 грн є таким, що визначений моментом пред"явлення вимоги, яка в порядку ст. 530 ЦК України не направлялася.

Відповідач в запереченнях на такі пояснення позивача вказав, що його заява про зарахування зустрічних однорідних вимог була оформлена у відповідь на лист позивача від 19.07.2016 № 42АУ/6336/7824 про повернення коштів, відтак вимога про провернення коштів була і строк по останній відповідно настав.

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, з огляду на таке.

Цивільно-правові зобов"язання можуть бути і без визначеного строку виконання, або цей строк визначається моментом пред"явлення вимоги. В такому випадку кредитор має право вимагати виконання зобов"язання, а боржник відповідно виконати зобов"язання в будь-який час. Загальним правилом виконання такого зобов"язання є правило, що боржник має виконати свій обов"язок у семиденний строк від дня пред"явлення кредитором вимоги. Тобто пред"явлення кредитором вимоги є тільки початком строку виконання, і виконання боржником обов"язку в будь-який день семиденного строку буде вважатися належним виконанням.

Судом установлено, що лист позивача від 19.07.2016, на який посилається відповідач як на вимогу повернення коштів є листом про зарахування надмірно сплачених позивачем коштів у рахунок погашення боргу по договору від 25.01.2016 № 4436/16-ТЕ-41, та не містить жодної вимоги про повернення таких коштів позивачу.

В той же час суд враховує, що будь-якої іншої вимоги чи-то про повернення надмірно сплачених коштів в семиденний строк, чи-то вимоги про негайне виконання такого зобов"язання позивачем на адресу відповідача не направлялася. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Крім того суд відзначає, що виходячи зі змісту положень ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України припинення зобов'язання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, якщо між сторонами не залишилися спірних (неврегульованих) питань. Припинення зобов'язання зарахуванням можливе лише за умов однорідності та безспірності зустрічних вимог сторін. Адже у випадку, коли такі вимоги не є безспірними, відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Як встановлено судом, між сторонами існує спір, щодо суми заборгованості відповідача перед позивачем, за розрахунком відповідача його заборгованість перед позивачем складає 184 242 840, 97 грн, як про це зазначив відповідач у заяві про зарахування від 01.08.2016 № 26-5035/1.8-16, а за розрахунком позивача - 184 805 690, 42 грн, згідно листа останнього від 19.07.2016 № 42АУ/6336/7824.

За наявності заперечень позивача щодо наявності (дійсності) зобов'язання, його змісту та умов виконання, зазначена у заяві про зарахування вимога в сумі 184 242 840, 97 грн є спірною та такою, що унеможливлює проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України.

При цьому дані висновки суду узгоджуються з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постановах від 11.04.2012 у справі № 33/267, від 01.02.2011 у справі № 33/224-10.

Доводи відповідача, що оскільки в силу положень постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 відповідач не міг здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог по договору від 25.01.2016 № 4436/16 від 25.01.2016 (як просив позивач у листі від 19.07.2016 № 42АУ/6336/7824), він правомірно здійснив зарахування до договорах від 09.12.2016 № 1245/14-БО-41 та від 09.12.2016 № 1246/14-БО-41 відхиляються судом, з огляду на наступне.

На думку відповідача, за нормами постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки" кошти позивача переплачені за договорами від 25.01.2016 № 4439/16-БО-41 та від 25.01.2016 № 4440/16-БО-41 могли бути враховані відповідачем у зменшенні заборгованості лише за договорами тієї ж категорії споживачів (бюджетні організації). Однак, із положень постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки" не вбачається заборон на здійснення зустрічних зарахувань коштів однієї категорії споживачів за іншу категорію. Не містяться відповідні обмеження і в положеннях ст. 601, 602 ЦК України.

Отже, відповідні доводи відповідача не є обґрунтованими, і відповідно відхиляються судом.

Щодо встановлених сторонами в п. 7.4. договорів постачання природного газу від 25.01.2016 № 4439/16-БО-41, № 4440/16-БО-41, № 4443/16-РО-41 положень щодо обов'язку відповідача забезпечити позивачу вибір способу оплати відповідно до вимог чинного законодавства, то судом вони не враховуються, оскільки не встановлюють заборону зарахування зустрічних вимог.

Водночас суд погоджується з позивачем, що оформлення податкових накладних останнім не свідчить про визнання позивачем спірного правчину, оскільки вимоги оформлення податкової звітності встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, що проведений листом від 01.08.2016 № 26-5035/1.8-16 про припинення зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) перед Публічним акціонерним товариством "КИЇВЕНЕРГО" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 00131305) по договорам від 25.01.2016 № 4439/16-БО-41 в сумі 143 976 517, 74 грн, № 4440/16-БО-41 в сумі 40 266 323, 23 грн, а всього на суму 184 242 840, 97 грн та про припинення зобов'язання шляхом часткового зарахування зустрічних зобов'язань Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 00131305) перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) по договорам від 09.12.2013 № 1245/14-БО-41 у сумі 10 656 827, 23 грн та № 1246/14-БО-41 у сумі 173 586 013, 74 грн, а всього на суму 184 242 840, 97 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5; ідентифікаційний код 00131305) витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.10.2016.

Суддя О. М. Дупляк