ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 жовтня 2016 р. Справа № 902/687/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: Ляшко О.С.- (голова), Грабар С.А.- представник за довіреністю;

відповідач: ОСОБА_3 - довідка ЄДРПОУ

відповідача: ОСОБА_4 ОСОБА_5 - представники за довіреностями;

присутній: ОСОБА_6 - паспорт.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу:

за позовом:Пилипівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (24046, Вінницька обл., Могилів-Подільський р-н, с. Пилипи, вул. Гагаріна, 9)

до:Приватного підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)

про розірвання договору оренди землі

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької області звернулась Пилипівська сільська рада Могилів-Подільського району Вінницької області до Приватного підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки під ставком площею 4,5717 га від 07.11.2006 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.11.2006 року, на підставі рішення 21 сесії Пилипівської сільської ради 4 скликання від 22.03.2006 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки під ставком площею 4,5717 га терміном дії на 10 років. Даний договір зареєстрований 26.04.2007 року. Відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Водного кодексу України, між Могилів-Подільською РДА та відповідачем 06.10.2009 року було укладено договір оренди водного об'єкта терміном на 5 років, який в 2015 році втратив чинність в зв'язку із закінченням терміну дії. Позивач має на меті розірвати договір оренди землі від 07.11.2006 року, повернути орендовану земельну ділянку до комунальної власності для безперешкодного користування даним об'єктом, ставком, зокрема громадою Пилипівської сільської ради, вважаючи, що відповідачем грубо порушуються вимоги чинного законодавства та умови договору оренди земельної ділянки. Відповідач в порушення вимог Закону України «Про аквакультуру» продовжує використовувати ставок, який розташований на орендованій земельній ділянці, в особистих підприємницьких цілях, нехтуючи необхідністю укласти новий договір оренди водного об'єкта. Плата за користування на умовах оренди рибогосподарською технологічною водоймою складається з орендної плати за використання земельних ділянок та орендної плати за рибогосподарську технологічну водойму. Однак, як зазначалося вище, договір оренди водного об'єкта закінчився, нового договору оренди укладено не було, а отже використання водного об'єкта відповідачем є незаконним. Крім того відповідач забруднив територію ставка до жахливого стану.

Ухвалою суду від 12 серпня 2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 07.09.2016 р.

06 вересня 2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній проти позову заперечив з підстав викладених у ньому.

Розгляд справи ухвалою від 07.09.2016 року відкладено на 06.10.2016 року, в зв'язку з необхідністю витребування додаткових письмових доказів.

06 жовтня 2016 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Представники позивача підтримали позов в повному обсязі та просили суд задовольнити його з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідача та відповідач проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили суд у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, господарським судом встановлено таке:

07.11.2006 року, на підставі рішення 21 сесії Пилипівської сільської ради 4 скликання від 22.03.2006 року, між Пилипівською сільською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі загальною площею 4,5717 га, в тому числі сіножатей 0,0417 га, інших захисних насаджень 0,3207 га., під гідротехнічними спорудами 0,0427 га та під ставками 4,1666 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель водного фонду на території Пилипівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Договір було зареєстровано у Могилів-Подільському відділі сектору реєстрації при Вінницькій регіональній філії «Центру державного земельного кадастру» про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 26.04.2007 р. за № НОМЕР_1.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору орендодавець надає а орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку під ставками із земель комунальної власності (землі водного фонду) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (розведення риби), яка знаходиться на території Пилипівської сільської ради.

Згідно п. 3.1. Договору, цей договір укладено строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому випадку орендар повинен повідомити орендодавця не пізніше ніж за два місяці до закінчення цього Договору про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 5.1 Договору, земельна ділянка передається в оренду з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва (розведення риби).

У п. 9.2. Договору сторони дійшли згоди, що користуючись орендованою земельною ділянкою Орендар, серед іншого зобов'язаний :

- використовувати земельну ділянку відповідно до мети та цільового призначення з дотриманням вимоги чинного земельного законодавства.

В подальшому 06 жовтня 2009 року між Орендодавцем - Могилів-Подільська районна державна адміністрація та Орендарем - ОСОБА_3 укладено договір оренди водного об'єкта (ставка) (надалі - Договір 2) загальною площею водного дзеркала 4,1666 га, що розташований в басейні річки загальнодержавного значення Дністер на території с. Петрівка Пилипівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області строком на 5 років з моменту його підписання обома сторонами.

Позивач вважає, що в процесі використання водного об'єкта зобов'язання, передбачені Договором оренди землі від 07.11.2006р., орендарем ОСОБА_3 не дотримано, обґрунтовуючи свої твердження тим, що:

- в 2015 році договір оренди водного об'єкта від 06.10.2009 року втратив чинність в зв'язку із закінченням терміну дії, відповідач в порушення вимог ст. 14 ЗУ «Про аквакультуру» продовжує використовувати ставок, який розташований на орендованій земельній ділянці, в особистих підприємницьких цілях, нехтуючи необхідністю укласти новий договір оренди водного об'єкта;

- в процесі провадження господарської діяльності відповідачем неодноразово допускались порушення законодавства щодо вилову риби на об'єкті, поводження з водним об'єктом (спуск води, використання і т.д.), а також допускались неодноразові необґрунтовані обмеження членів територіальної громади стосовно умов загального водокористування;

- нехтуючи санітарними нормами відповідач забруднив територію ставка до жахливого стану, в підтвердження цього позивачем надано численні фотокартки з вказаного місця.

З огляду на викладене, позивач, звертаючись з позовом про розірвання договору оренди, покликається на те, що внаслідок порушення відповідачем законодавства, не укладення договору оренди водного об'єкта (ставка), та завдано значної шкоди об'єктам оренди - земельній ділянці та водному об'єкту - ставку, що без негайного їх усунення може призвести до знищення об'єкта оренди, а відтак, за відсутності згоди Орендаря, спірний договір слід розірвати в судовому порядку.

Оцінивши зібрані у справі докази та керуючись нормами чинного законодавства, суд встановив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч.1 ст.179 ГК України).

Відповідно до змісту п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Так, обраною позивачем підставою для розірвання договору оренди земель водного фонду від 07.11.2006р. є обставини, передбачені ст.651 ЦК України. А саме - істотне порушення орендарем умов цього правочину, що призвело до недосягнення мети, з якою укладалась угода.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди мають встановити не лише наявність істотного порушення договору, але і наявність шкоди, завданої цим порушенням другою, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір і між тим, що в дійсності вона змогла отримати. Такою є правова позиція ВСУ щодо істотного порушення стороною договору, як підстави для його розірвання (постанова Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 18.09.2013р. за №6-75цс13).

Зобов'язання згідно із ст.ст. 11, 509 ЦК України, ст. 174 ГК України виникають, зокрема, з договору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів ( ч. 7 ст. 179 ГК України).

Аналіз спірних правовідносин свідчить, що оспорюваний у справі договір від 07.11.2006 р. є договором оренди землі водного фонду.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" (надалі - Закон), законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.2 ЗУ "Про оренду землі"). Однак, оскільки спірні правовідносини сторін пов'язані з орендою земельної ділянки водного фонду то вони крім означених вище нормативно-правових актів регулюються також спеціальними нормами - Водним кодексом України та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" (ч. 2 ст. 2 Водного кодексу України).

Отже, з моменту укладення договору оренди землі водного фонду від 07.11.2006р. між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини, які регулюються як загальними правилами Цивільного кодексу України, так і спеціальними нормами: Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Земельним кодексом України та Водним кодексом України.

Відповідно до ст.13 ЗУ "Про оренду землі" , договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати її відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з п. 2.ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 291 ГК України передбаченою що договір оренди може бути розірвано на вимогу однієї із сторін достроково з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму в порядку, встановленому ст. 188 ГК України.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України.

Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" встановлено права та обов'язки орендодавця. Відповідно до зазначеної норми орендодавець має право вимагати від орендаря: - використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; - дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; - дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; - своєчасного внесення орендної плати.

Отже, підставами для дострокового розірвання договору оренди землі з ініціативи власника (розпорядника) земельної ділянки (орендодавця) можуть бути: нецільове використання земельної ділянки, несплата орендної плати, екологічна шкода ділянці від діяльності орендаря, її забруднення, тощо.

Крім того, згідно п. п."г", "ґ" статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, визначено: використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам та використання земельної ділянки не за цільовим призначенням ( ст.141 ЗКУ). При цьому, згідно п."а" ст. 143 Земельного кодексу використання земельної ділянки не за цільовим призначенням є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку.

Відповідно до п. 2 статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані використовувати воду (водні об'єкти) відповідно до цілей та умов їх надання. Водокористувачі, яким надано в користування рибогосподарські водні об'єкти (їх частини), зобов'язані здійснювати заходи, що забезпечують поліпшення екологічного стану водних об'єктів і умов відтворення рибних запасів, а також утримувати в належному санітарному стані прибережні захисні смуги в місцях вилову рибу (ст. 68 ВКУ).

Відповідно до статті 95 Водного кодексу України води (водні об'єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров'ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об'єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод. Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди водам (водним об'єктам), може бути припинена за рішенням суду.

Статтею 110 Водного кодексу України визначено, що порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Так, зокрема, відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у : забрудненні та засміченні вод; порушенні режиму господарської діяльності у водоохоронних зонах та на землях водного фонду; недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування; пошкодженні водогосподарських та гідрометричних споруд і пристроїв, порушенні правил експлуатації та встановлених режимів їх роботи; неповідомленні (приховуванні) відомостей про аварійні ситуації на водних об'єктах.

Зважаючи на обґрунтування позовних вимог порушенням відповідачем приписів ст. 158 ЗК України, ст. 22, 24, 25, 32 Закону України "Про оренду землі", ст. 651 Цивільного кодексу України, суд враховує наступне:

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Відповідно, судовим доказуванням є діяльність сторін, інших учасників судового процесу та суду зі встановлення за допомогою процесуальних засобів і способів об'єктивної істинності наявності або відсутності фактів, необхідних для вирішення спору між сторонами;

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 144 ЗК України, ст. 110 ВК України, ст. 70 ЗУ "Про охорону навколишнього природного середовища" і інших норм, що регулюють здійснення державного контролю та відповідальності за дотримання перелічених позивачем приписів, факти наявності таких порушень вимагають певного способу доказування, як - то: матеріали перевірки контролюючих органів, протоколи і постанови щодо вчинення адміністративних проступків , тощо.

Таких доказів позивачем суду не подано та не зазначено про їх існування на період подання позовної заяви.

Водночас, зважаючи на те, що в межах даної справи розглядається спір сторін господарського договору про його розірвання з огляду на допущені стороною договору цивільні правопорушення, тому, відсутність таких актів не позбавляє сторону договору права доводити порушення його умов контрагентом іншими доказами та не звільняє відповідача від обов'язку довести відсутність винних дій, а факти використання земель з порушенням умов договору чи відсутності порушень встановлюється судом за результатами оцінки поданих доказів.

В підтвердження порушень відповідачем умов зазначеного вище договору позивач послався на:

- договір оренди водного об'єкта від 06.10.2009 року який втратив чинність в зв'язку із закінченням терміну дії;

- рішення від 23.06.2015 року «Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 07.11.2006 року»;

- фотокартки з місця оренди земельної ділянки.

Вищезазначені матеріали, подані позивачем в якості доказів порушення відповідачем умов договору та природоохоронного законодавства, що на думку суду не є доказом порушення природоохоронного законодавства та режиму використання орендованого майна.

Жодний компетентний державний орган не здійснював перевірку на предмет дотримання ним вимог природоохоронного законодавства та режиму використання орендованого майна, а також не встановлював факту завдання ним шкоди внаслідок порушення такого режиму.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї з сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах визначених Земельним кодексом України та іншими Законами України. З матеріалів справи невиконання умов договору оренди з боку відповідача та обов'язків, передбачених ст. 25 Закону України «Про оренду землі», не вбачається, та такі твердження не підтверджені жодними доказами.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовна вимога про розірвання договору оренди є необґрунтована, безпідставна та задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 82, 84, 115 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України 11 жовтня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи