РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2016Справа №910/13275/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН»

до Приватного акціонерного товариства «Київстар»

третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Санні Мобайл»

про стягнення 43 500, 00 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Закордонець М.М., Ясінська Н.В.;

від відповідача: Дубко Р.В.;

від третьої особи: Савчук В.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі-відповідач) про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 43 500, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем майнових авторських прав позивача шляхом незаконного використання музичного твору у форматі контенту через послугу «Ді-Джингл» - мелодія замість гудка на веб-сайті http://465.ua/.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.08.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

03.08.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представником відповідача подано клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу по справі № 910/13275/16 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.08.2016 надав клопотання про залучення третьої особи, в якому зазначив, що відповідно до договору про надання послуг на порталах оператора № 70132 від 30.04.2011, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Київстар» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санні Мобайл» (далі - провайдер), останній надає відповідачу послуги з розміщення, зміни, видалення музичних творів у форматі контенту на веб-сайті http://465.ua/, а тому просив суд залучити до у часті у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Санні Мобайл», у якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Санні Мобайл» третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а також зобов'язано її надати суду письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та докази на підтвердження викладених обставин, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався до 01.09.2016.

Розгляд справи відкладався згідно п.п. 1-2 ст. 77 ГПК України.

12.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що використання відповідачем творів, правовласником яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН», відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди.

У судовому засіданні 26.09.2016 представник третьої особи надав письмові пояснення, в яких зазначає, що з наданого позивачем відеозапису вбачається, що при проведенні огляду не було досліджено внутрішню структуру сайту, зокрема, на відеозаписі не зафіксовано: мережеві налаштування комп'ютера, налаштування веб-браузера, очищення кешу веб-браузера перед оглядом, список поточних мережевих з'єднань під час огляду тощо.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що враховуючи наявність технічної можливості здійснити емуляцію веб-сторінки (створити локальну копію), час запису відображений на відео не відповідає дійсності.

У судовому засіданні 26.09.2016 оголошувалась перерва до 10.10.2016 згідно ст. 77 ГПК України.

07.10.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав додаткові пояснення.

10.10.2016 представник відповідача подав клопотання, в якому просить суд призначити у справі судову експертизу, на вирішення експерта поставити наступні питання:

- Чи міститься (містився) на ресурсі/посиланні http://465.ua/ мультимедійний контент (діджингл), що містить у назві або змістовній частині ключову літерну послідовність у вигляді «ОСОБА_7 «ІНФОРМАЦІЯ_1»?;

- Чи можливо встановити, що на відеозаписі в електронних файлах на CD-диску зафіксовано оригінальний (справжній) сайт http://465.ua/ та http://24timezones.com/ із актуальними даними станом на 01.10.2015 року, а не їх локальні копії із внесеними змінами?

У даному судовому засіданні представник відповідача підтримав подане клопотання про призначення судової експертизи та надав письмові пояснення, в яких зазначає, що атестованим судовим експертом зроблено висновок, що на ресурсі 465.ua до 28.09.2015 року був розташований та доступний для кінцевого користувача мультимедійний контент, що містить у назві/змістовній частині ключову літерну послідовність «ОСОБА_7», «ІНФОРМАЦІЯ_1», який з 28.09.2015 о 03:54:57 год. видаленим, таким, що є недоступним для кінцевого користувача контенту.

Представник третьої особи підтримав клопотання про призначення судової експертизи та надав письмові пояснення.

Представники позивача заперечили проти призначення судової експертизи у справі.

Розглянувши подане відповідачем клопотання про призначення судової експертизи у справі, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», встановлено, що відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Оскільки для вирішення спору у даній справі суд не вбачає питань, які потребують роз'яснення та спеціальних знань, зокрема, необхідності у проведенні експертизи, відповідно у задоволенні клопотання відповідача відмовляє.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.10.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Звук-М» (далі - ліцензіат) та громадянином Російської Федерації ОСОБА_7 (далі - ліцензіар) укладено ліцензійний договір № 124/14А/С, умовами якого передбачено, що ліцензіар надає ліцензіату за винагороду право на використання творів, виконань та фонограм, зазначених у відповідних додатках на території (територія всіх країн світу) і протягом терміну без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій іншим особам (виключна ліцензія) в межах тих прав і тими способами, які передбачені цим договором.

Відповідно до додатку № 1 до ліцензійного договору, ліцензіар надає ліцензіату на умовах договору право на використання творів, виконань і фонограм, зазначених у даному додатку, зокрема на твір під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», автор музики - ОСОБА_7, автор слів - ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_7.

01.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Звук-М» (далі - ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН» (далі - ліцензіат) укладено ліцензійний договір № 33-01/03/15, умовами якого передбачено, що ліцензіар з моменту підписання відповідного додатку до договору надає за винагороду на строк і на територію, а ліцензіат набуває на умовах виключної ліцензії право на використання творів, відео кліпів , фонограм і виконання, перелік яких затверджується сторонами у відповідних додатках до договору, та зобов'язується виплачувати правовласнику винагороду (роялті).

Відповідно до п. 2.3. договору, ліцензіар також передає ліцензіату виключне право збирати винагороду (роялті) за використання творів, відеокліпів, виконань та фонограм третіми особами, починаючи з моменту опублікування таких творів, відеокліпів, виконань та фонограм на відповідній території.

Згідно п. 2.4. договору, ліцензіар також передає ліцензіату право перешкоджати неправомірному використанню творів, фонограм, виконань, в тому числі забороняти третім особам використання творів, фонограм, виконань в цілому або будь-яких їх окремих частин, фрагментів способами, передбаченими пунктом 1.3 договору в межах терміну і на території.

Права на твори, відеокліпи, виконання і фонограми переходять до ліцензіата з моменту підписання відповідних додатків до договору (п. 3.1 договору).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що ліцензіар має право передавати права на твори, відеокліпи, виконання і фонограми третім особам як повністю, так і частково на виключній та невиключній основі.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання сторонами, зазначеної на початку договору та діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе обов'язків. При цьому, якщо за місяць до закінчення строку дії договору від жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, договір вважається автоматично пролонгованим кожного разу на один календарний рік (п. 7.1 договору).

За приписами п. 7.3. договору, сторона, яка бажає розірвати договір, у тому числі на підставах, вказаних у договорі або в чинному законодавстві України, зобов'язана надіслати на адресу іншої сторони письмове повідомлення не пізніше, ніж за 40 календарних днів до дати розірвання.

Також, між сторонами укладено додаток № 6 від 25.05.2015 до ліцензійного договору № 33-01/03/155, відповідно до якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Звук-М» передало позивачу права, зокрема на твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики - ОСОБА_7, автор слів - ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_7, частка належних правовласнику прав на твір - 100%; частка належних правовласнику прав на фонограму - 100%).

Отже, на підставі ліцензійного договору № 33-01/03/155 від 01.03.2015, позивач набув виключні майнові авторські права та суміжні права на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» та його складові частини.

Як стверджує позивач, 01.10.2015 ТОВ "Юніверс Медіа Корпорейшн" було виявлено факт використання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», автором і виконавцем якого є ОСОБА_7 у форматі мобільного контенту у формі послуги "Ді-Джингл" через Інтернет на сайті http://465.ua/.

З офіційного сайту відповідача вбачається, що послуга "Ді-Джингл" (сайт http://465.ua/) пропонується мобільним оператором "КИЇВСТАР", власником доменного імені http://465.ua/ є ПрАТ «Київстар».

15.10.2015 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 05-15/10//15П, в якій позивач вимагав припинити дії щодо неправомірного використання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» та протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної претензії здійснити виплату компенсації (отримана відповідачем 21.10.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення).

Відповідач на претензію відповіді не надав.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що використання відповідачем музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» у форматі контенту через послугу «Ді-Джингл» - мелодія замість гудка, на веб-сайті http://465.ua/, відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушено авторські права, передбачені вимогами п. «а», статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, до майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Згідно п. 3 ст. 426 ЦК України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 443 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» зазначено, що враховуючи приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальність "Санні Мобайл" на підставі укладеного з Приватним акціонерним товариством «Київстар» договором про надання послуг на порталах оператора № 70132 від 30.04.2011 надає відповідачеві послуги (технічну підтримка провайдером телекомунікаційних послуг оператора по наданню доступу до контенту користувачам шляхом підготовки і завантаження (розміщення) контенту на порталах оператора та платформу "Ді-Джингл", а також управління раніше завантаженим на платформу контентом, що полягає в зміні його розміщення, публікації, ротації, зняття з публікації тощо (підпункт 1.9 пункту 1 Договору № 70132).

Судом встановлено, що 01.10.2015 директором позивача Ясінською Н.В., засновником ТОВ "Юніверс Медіа Корпорейшн" ОСОБА_8, проведено фіксацію факту використання на сайті http://465.ua/ твору " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (виконавець - ОСОБА_7), у зв'язку з чим складено акт огляду веб-сайту, яким зафіксовано факт доведення до загального відома твору " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (у виконанні ОСОБА_7), у форматі мобільного контенту у формі послуги "Ді-Джингл" через Інтернет на сайті http://465.ua/.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Позивачем у якості доказу доведення до загального відома твору відповідачем подано суду диск із відеозаписом.

У процесі провадження у справі судом здійснено дослідження наданих доказів, зокрема, відеозапису фіксації факту порушення відповідачем авторських прав, з приводу чого судом встановлено наступне.

З відеозапису вбачається, що було відкрито два сайти в мережі Інтернет, а саме, 24Timezones.com та http://465.ua/; на першому сайті було вказано точну дату - 01.10.2015; на другому - особи прослухали музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні - ОСОБА_7.

На думку відповідача, інформація, яка міститься на вказаному диску, не відповідає дійсності у зв'язку з наступним:

1) диск DVD-R із відеозаписом огляду сайту жодним чином не доводить використання відповідачем музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" без відповідного дозволу шляхом його доведення до загального відома 01.10.2015;

2) веб-сторінка точного часу, наявна в записі, могла бути семульована на локальному комп'ютері;

3) при внесенні змін в локальному таблицю маршрутизації при введенні в рядок адреси браузера 24Timezones.com буде здійснено перехід не на оригінальний веб-сайт, а на його локальну копію, на якій можна вказати будь-який необхідний час;

4) веб-сторінка сайту 465.ua, наявна в записі, могла бути семульована, тобто можна створити локальну копію сайту 465.ua, внісши зміни у локальну таблицю маршрутизації, зімітувати перехід на даний сайт.

Третя особа також зазначала про неналежність наданих позивачем доказів, з огляду на наступне: при проведенні огляду, не було досліджено внутрішню структуру сайту, зокрема, на відеозаписі не зафіксовано мережеві налаштування комп'ютера, налаштування веб-браузера, очищення кешу веб-браузера перед оглядом, список поточних мережевих з'єднань під час огляду, тестування на присутність прозорого проксі-серверу у мережі, робота в інших браузерах, робота в незалежних відкритих сервісах веб-проксі.

Проте, з наданого ТОВ "Юніверс Медіа Корпорейшн" відеозапису чітко вбачається, що позивачем було прослухано мелодію "ІНФОРМАЦІЯ_1" у верхній частині сторінки сайту http://465.ua/ у розділі "ТОП", в якому праворуч і ліворуч знаходяться кнопки навігації, після натискання яких з'являються додаткові мелодії, в переліку яких позивачем і було виявлено твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_7.

Крім того, судом здійснено дослідження доказів, зокрема інформації, яка розміщена на сайті Українського інтернет-архіву за адресою: http://archive.org.ua/ відносно інтернет-ресурсу 465.ua, з якого вбачається, що твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у форматі мобільного контенту у формі послуги "Ді-Джингл" був розміщений на сайті http://465.ua/ (скриншоти в матеріалах справи).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача та третьої особи є необґрунтованими.

Крім того, судом не приймається наданий відповідачем висновок експерта № 140/16 за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 26.05.2016, оскільки відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Отже, використання відповідачем спірного музичного твору шляхом публічного сповіщення відбулося без дозволу відповідного правовласника та без сплати авторської винагороди.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого

порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у

встановлених пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

В абз. 9 ч. 2 ст. 52 України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. «г» п. 2 ст. 52 Закону № 3792-XII межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. України «Про авторське право і суміжні права», об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема музичні твори з текстом і без тексту.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен музичний твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту (ам). Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 43 500, 00 грн. компенсації.

Відповідно до п. 51.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Так, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 1 травня 2016 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати 1 450, 00 грн. на місяць.

Однак, суд вважає визначений позивачем розмір компенсації необґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази на своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачем майнових прав суб'єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права, але належним чином не обґрунтував співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об'єкту авторського права шкоди, що може бути визначена з урахуванням розміру збитків потерпілої особи, розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок правопорушення, тощо.

За таких обставин, вимоги позивача про зобов'язання відповідача сплатити компенсацію за порушення майнових прав суб'єктів авторського права підлягають задоволенню частково у розмірі 14 500, 00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» (03110, м. Київ, Червонозоряний проспект, буд. 51, ідентифікаційний код - 21673832) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, офіс 139, ідентифікаційний код - 39543428) 14 500 (чотирнадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. - компенсації за порушення майнових авторських прав та 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 13.10.2016.

Суддя Бондарчук В.В.