ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.10.2016 Справа № 920/838/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СІТРОНІКС ТЕЛЕКОМ СОЛЮШНС УКРАЇНА, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання, м. Суми,

про визнання додаткової угоди укладеною,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_2 (довіреність № стс16.250.1 від 06.09.2016);

Від відповідача ОСОБА_3 (довіреність № 18-49/1641 від 28.12.2015);

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд постановити рішення, яким визнати укладеною додаткову угоду до ліцензійного договору від 29.05.2014 № 5230 в редакції та за підписом Товариства з обмеженою відповідальністю СІТРОНІКС ТЕЛЕКОМ СОЛЮШНС УКРАЇНА від 22.07.2016, що долучена до позовної заяви.

Позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач подав письмове пояснення по справі (вх. № 8231 від 15.09.2016), де вказує на необґрунтованість позовних вимог з посиланням на те, що на день звернення позивача до відповідача з вимогою про укладення додаткової угоди відповідач не мав заборгованості перед позивачем, з урахуванням положень п. 16.1. договору, додаткова угода направлена позивачем після закінчення строку дії договору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, суд встановив:

29.05.2014 між ПАТ Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В.Фрунзе (відповідачем у справі, найменування якого змінено) та ПрАТ Енвіжн-Україна (правонаступником якого є позивач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю СІТРОНІКС ТЕЛЕКОМ СОЛЮШНС Україна) був укладений ліцензійний договір № 5230, відповідно до умов якого, з урахуванням змін згідно з додатковою угодою № 1 від 05.06.2014, ліцензіар (позивач у даній справі) зобовязується надати ліцензіату (відповідачу) невиключну ліцензію на використання програмного забезпечення корпорації Microsoft згідно Специфікацій, що наведені у додатку № 1 та додатку № 3 до договору та є невідємною його частиною, а відповідач (ліцензіат) зобовязався прийняти та оплатити надану ліцензію на використання програмного забезпечення на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.2. договору, ліцензіат приймає ліцензію на використання програмного забезпечення від ліцензіара згідно акту приймання-передачі, зразок якого наведено у додатку № 2 до договору, та зобовязується оплатити її вартість на умовах цього договору.

У розділі 4 Ліцензійного договору від 29.05.2014, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 05.06.2014, сторони визначили загальну вартість договору.

Згідно з п. 4.1. Ліцензійного договору, загальна вартість договору складається з вартості ліцензій на використання програмного забезпечення, зазначеного в Специфікації (Додаток №1), та вартості додатково замовлених ліцензіатом ліцензій на використання програмного забезпечення згідно додаткових угод до цього договору, в разі здійснення такого замовлення.

Загальна вартість ліцензій на використання програмного забезпечення згідно Специфікації (додаток №1), визначена сторонами в Специфікації та складає: 1325862,74 грн. Зазначений платіж є роялті та не є об'єктом оподаткування ПДВ відповідно до пп. 196.1.6. ст. 196 Податкового Кодексу України. Загальна вартість ліцензій на використання ПЗ згідно Специфікації (додаток №3), визначено сторонами в Специфікації (додаток № 1 до додаткової угоди № 1) та складає: 1007912,72 грн. Зазначений платіж є роялті та не є об'єктом оподаткування ПДВ відповідно до пп. 196.1.6. ст. 196 Податкового Кодексу України (пункт 4.2 договору).

Згідно з пунктом 4.3 договору вартість ліцензії на використання ПЗ, а саме ще несплачена ліцензіатом її частина, визнається сторонами як змінна, тобто його кінцева величина, що підлягає сплаті ліцензіатом, ставиться у залежність від зміни середньозваженого курсу гривні до долара США на міжбанківському ринку, зафіксованого на момент укладання договору (середньозважений курс на міжбанківському ринку на 29.05.2014 за даними НБУ складає 11,7656 гривень за 1 долар США). Якщо за 7 (сім) календарних днів до дати здійснення платежу згідно п. 5.1. договору зафіксований середньозважений курс долара США відносно гривні на міжбанківському ринку зміниться більш ніж на 2%, розмір зазначеного ліцензійного платежу підлягає обов'язковій індексації, індексація здійснюється за формулою:

Цк1 х К1

Цк2 = ----------------

К2

Де: Цк2 - розмір проіндексованого ліцензійного платежу на дату здійснення платежу;

Цк1 - розмір ліцензійного платежу (роялті) на момент підписання Договору,

К1 - середньозважений курс гривні до долара США на міжбанківському ринку за даними НБУ за 7 (сім) календарних днів до дати здійснення ліцензійного платежу згідно п. 5.1. Договору,

К2 - зафіксований середньозважений курс гривні до долара США на міжбанківському ринку на момент підписання Договору.

Для визначення середньозваженого курсу на міжбанківському ринку Сторони домовилися використовувати інформацію, розміщену на сайті за адресою: htpp://www.bank.gov.ua.

При цьому, новий (індексований) розмір ліцензійного платежу (роялті), за умовами пункту 4.4 ліцензійного договору № 5230, відображається ліцензіаром у відповідній додатковій угоді, яку ліцензіар надає на підпис ліцензіату у двох примірниках. Ліцензіат зобов'язується протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання від ліцензіара зазначеної додаткової угоди підписати її та повернути один її примірник ліцензіару з метою фіксації остаточно розміру чергового щорічного ліцензійного платежу (роялті) за договором.

Відповідно до п. 5.1. договору, оплата загальної вартості ліцензії на використання ПЗ, передбаченої у специфікації (додаток № 1) до цього договору, з урахуванням положень п. 4.3. договору, здійснюється Ліцензіатом одним ліцензійним платежем шляхом прямого перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Ліцензіара до « 05» лютого 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що умови щодо обовязковості підписання відповідної додаткової угоди про фіксацію нового (індексованого) розміру ліцензійного платежу на погоджених заздалегідь сторонами умовах, у погодженому порядку - є імперативними нормами даних господарських взаємовідносин за домовленістю сторін при виконанні договору, а тому не потребують будь-якої додаткової згоди жодної зі сторін (в тому числі відповідача) на проведення обовязкової індексації несплаченої частини вартості Ліцензії на ПЗ до дати здійснення платежу та фіксування позивачем та відповідачем нового (індексованого) розміру такого ліцензійного платежу. Станом на дату закінчення строку для оплати за договором, а саме станом на 05.02.2015, розмір несплаченої частини вартості ліцензійного платежу за договором становив 1 833 775,46 грн. (прострочення з боку Відповідача щодо сплати боргу тривало до 18.05.2016). Позивач, керуючись ч. 2 статті 533 ЦК України та імперативними нормами у пунктах 4.3., 4.4. договору, з посиланням на частину 3 статті 188 Господарського кодексу України (ГК України), направив відповідачу додаткову угоду від 22.07.2016 до договору у 2-х примірниках, де здійснено обовязкову індексацію розміру несплаченої частини вартості ПЗ станом на 29.01.2015, що є датою за сім календарних днів до дати здійснення платежу за договором 05.02.2015 та супровідний лист від 22.07.2016 №СТС. 16.204.34.2 щодо повідомлення відповідача про зобовязання за пунктами 4.3., 4.4. підписати та повернути один примірник додаткової угоди позивачу. Додаткова угода та супровідний лист від 22.07.2016 №СТС. 16.204.34.2 отримані відповідачем 26.07.2016, проте відповіді позивачем від відповідача не отримано.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує на те, що на день звернення позивача до відповідача з вимогою про укладення додаткової угоди відповідач не мав заборгованості перед позивачем, з урахуванням положень п. 16.1. договору, додаткова угода направлена позивачем після закінчення строку дії договору.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно зі ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до п. 16.1. договору, останній набуває чинності в день його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31 січня 2016 року, але в будь-якому випадку до моменту належного та повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Судом встановлено, що проект додаткової угоди до договору, яку позивач просить суд визнати укладеною датований 22.07.2016 та направлений відповідачу 22.07.2016, тобто після закінчення строку дії договору.

Крім того, за умовами п. 4.3 договору, індексації підлягає вартість ліцензії на використання ПЗ, а саме ще несплачена ліцензіатом її частина.

Разом з цим з матеріалів справи вбачається, та сторони підтверджують, що 1 833 775 грн. 46 коп. (розмір несплаченої за сім календарних днів до дати здійснення платежу за договором частини ліцензійного платежу за використання ПЗ за середньозваженим курсом на міжбанківському ринку за даними НБУ на момент укладення договору згідно з проектом додаткової угоди від 22.07.2016), сплачено відповідачем позивачу 18.05.2016.

Тобто, на момент направлення позивачем відповідачу проекту додаткової угоди до договору 22.07.2016, несплачена частина ліцензійного платежу, що є предметом додаткової угоди від 22.07.2016, погашена відповідачем повністю.

За умовами п. 4.4. договору, новий (індексований) розмір ліцензійного платежу (роялті) відображається ліцензіаром у відповідній додатковій угоді, яку останній надає на підпис ліцензіату у двох примірниках. Ліцензіат зобов'язується протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання від ліцензіара зазначеної додаткової угоди підписати її та повернути один її примірник ліцензіару з метою фіксації остаточно розміру чергового щорічного ліцензійного платежу (роялті) за договором.

Разом з цим, протягом строку дії договору позивач не вчинив дій, передбачених п. 4.4. договору, а саме останнім не відображено новий (індексований) розмір ліцензійного платежу (роялті) у відповідній додатковій угоді з урахуванням умов п. 4.3. договору, та не надано останню на підпис ліцензіату, тому відповідно у відповідача протягом строку дії договору не виникло обовязку щодо підписання відповідної додаткової угоди.

Доказів надсилання відповідачу проекту додаткової угоди, яка є тотожною за змістом проекту додаткової угоди від 22.07.2016, в порядку передбаченому п. 4.4. договору протягом строку дії останнього, позивачем не подано, такі докази в матеріалах справи відсутні.

З огляду на вказане, суд вважає посилання позивача на порушення відповідачем взятих на себе за договором зобовязань щодо підписання додаткової угоди відповідно до п. 4.3., п. 4.4. договору безпідставними.

Згідно зі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням положень вказаної статті, суд приймає до уваги обставини, встановлені рішенням Господарського суду Сумської області від 30.06.2016 у справі № 920/416/16, рішенням Господарського суду Сумської області від 20.10.2015 у справі № 920/1038/15, які набрали законної сили. Зокрема, під час розгляду справи № 920/416/16 судом було встановлено, що до кінцевої дати здійснення платежу - 05.02.2015 позивач не направив відповідачу додаткової угоди, як то передбачено п. 4.3. договору, оскільки обов'язок по оплаті проіндексованого платежу наступає лише у разі направлення позивачем відповідачу до 05.02.2015 додаткової угоди. Таким чином, на день настання кінцевого строку платежу за умовами Ліцензійного договору від 29.05.2014 № 5230 у відповідача були відсутні підстави для оплати проіндексованого платежу. У додатковій угоді від 25.02.2016 позивач у відповідності до ч. 2 ст. 533 ЦК України здійснив індексацію заборгованості, при цьому позивачем всупереч судовим рішенням по справі № 920/1038/15 та п. 4.3., п. 5.1. Ліцензійного договору від 29.05.2014р. № 5230 в односторонньому порядку встановлена дата платежу 25.02.2016, не взявши до уваги, що при укладенні договору, сторонами був визначений відмінний від ст. 533 ЦК України порядок зміни ціни договору, а саме визначена формула зміни вартості несплачених ліцензій. Оскільки умовами Ліцензійного договору від 29.05.2014 № 5230 не передбачено можливість в односторонньому порядку зміни умов (формули) розрахунку вартості ліцензій, наведений у додатковій угоді від 25.02.2016 розрахунок вартості несплачених ліцензій суперечить п. 4.3, 4.4. Ліцензійного договору від 29.05.2014 № 5230. Під час розгляду справи № 920/1038/15 судом було встановлено, що 07.04.2015 позивачем разом з претензією були відправлені на адресу відповідача два оригінали підписаної з боку позивача додаткової угоди №2 від 02.04.2015, відповідно до якої був здійснений перерахунок розміру вартості ліцензії. З умов додаткової угоди № 2 від 02.04.2015, яку позивач надавав для підписання відповідачу вбачається, що до загальної вартості ліцензій, визначеної цією додатковою угодою, включена сума ПДВ у розмірі 20 %, що суперечить положенням п. 196.1.6 ст. 196 Податкового кодексу України (стосовно того, що операції по виплаті дивідендів, роялті у грошовій формі або у вигляді цінних паперів, які здійснюються емітентом, не є обєктом оподаткування).

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки у відповідача відсутній обовязок щодо підписання додаткової угоди від 22.07.2016 в порядку передбаченому п. 4.3., п. 4.4. договору після закінчення строку дії останнього, при цьому судом не встановлено порушення відповідачем умов договору, визначених вказаними пунктами під час дії договору.

Згідно зі ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.10.2016

Суддя Є.А. Жерьобкіна