КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа№ 910/8920/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Дідиченко М.А.

при секретарі Даниленко Т.О.

представники сторін:

позивача: Дудар М.І. (по довіреності б/н від 13.09.2016), Волківська А.С. (по довіреності № б/н від 13.09.2016)

відповідача: Клещеногов В.В. (по довіреності № 283 від 09.11.2015)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016

у справі № 910/8920/16 (головуючий суддя Мудрий С.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Досвід 2002"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ"

про стягнення 253 437,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 у справі №910/8920/16 позов задоволено частково, стягнуто товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Досвід 2002" суму основного боргу в розмірі 215 087 грн. 20 коп., пеню в розмірі 32 733 грн. 21 коп., індекс інфляції в розмірі 3 229 грн. 24 коп., 3% річних в розмірі 2 298 грн. 19 коп. та судовий збір в розмірі 3 800 грн. 04 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не було складено акт виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, також позивач не передав відповідачу виконавчу документацію, що є підставою для притримання розрахунків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Мартюк А.І., Дідиченко М,А.), апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 14.09.2016.

13.09.2016 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що складання акту форми КБ-2в є обов'язковим лише для робіт, що виконуються за бюджетні кошти, сторонами було підписано акт виконаних робіт, складений в довільній формі, який є первинним бухгалтерським документом, що є підставою для оплати виконаних робіт, які прийняті відповідачем без зауважень.

14.09.2016 позивач подав додаткові пояснення, у яких навів додаткові заперечення на доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 14.09.2016 по 10.10.2016.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у скарзі, просив її задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях, просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

21.08.2015 між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Досвід 2002", як виробником, та відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ", як замовником, укладено договір №21/08 МК на виготовлення металоконструкцій (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, виробник бере на себе зобов'язання якісно і у встановлені строки власними силами, засобами, з власних матеріалів, виконати роботи з розробки креслень КМД, виготовлення та монтажу металоконструкцій у відповідності до наданого робочого проекту 22/01-15-К-КМ (надалі за текстом - роботи), а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи і оплатити їх відповідно до умов даного договору.

У пункті 1.2 договору сторони домовились, що факт виконання робіт по даному договору підтверджується підписаними сторонами Актами виконаних робіт та Довідками про вартість виконаних будівельних робіт (ф.КБ-3).

Пунктом 1.3 договору встановлено, що об'єкт будівництва, на якому виконуються роботи: Будівництво прибудови відокремленого твердопаливного комплексу - котельні потужністю 2МВт до існуючої газової котельні, на території комплексу технічної пасажирської станції Київського залізничного вузла в районі станції "Дарниця" Південного - Західної залізниці, за адресою вул. Приколійна, 1 м. Київ.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що орієнтовна загальна сума договору становить 415 087,20 грн. (чотириста п'ятнадцять тисяч вісімдесят сім гривень 20 коп.), включаючи ПДВ - 69 181,20 грн.

Вартість робіт, яку має сплачувати замовник на користь виробника, визначається на підставі актів виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в), підписаних сторонами на виконання цього договору (п.2.2 договору).

До початку робіт, замовник перераховує на р/р виробника авансові кошти в сумі 200 000, 00грн. (двісті тисяч гривень, 00 коп.) з ПДВ на закупівлю необхідних матеріалів (п.2.6 договору).

Відповідно до п.2.7 договору, виробник готує акти виконаних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) та надає їх підписаними зі своєї сторони щомісячно замовнику у термін не пізніше 25 числа звітного місяця.

Згідно з п.4.1 договору датою прийняття виконаних робіт виконавцем та прийнятих замовником робіт є дата підписання сторонами актів виконаних робіт.

У пункті 5.1 договору сторони домовились, що замовник зобов'язаний, у тому числі, своєчасно сплачувати аванси та оплачувати виконані роботи відповідно до умов договору.

Замовник, відповідно до пп.6.1.1. договору, має право притримати частину проміжних платежів за роботи, виконані виробником із порушенням ДБН, Робочої документації, до моменту усунення виявлених порушень.

У додатку №1 до договору сторони визначили Договірну ціну на виготовлення та монтаж металоконструкцій, яка складає 415087,20 грн.

На виконання умов договору відповідач 21.08.2015 сплатив позивачу 200000 грн. авансу, що підтверджується банківською випискою.

31.12.2015 генеральним директором відповідача та заступником генерального директора позивача підписано Акт №1 передачі та прийняття робіт на загальну суму 415087,20 грн. Підписи представників сторін скріплені печатками товариств. Акт підписаний сторонами без зауважень.

Також 31.12.2015 сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 на суму 415087,20 грн.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач не здійснив повний розрахунок за виконані роботи, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 215 087,20 грн. (415087,20 грн. виконані роботи - 200000,00 грн. аванс).

28.04.2016 позивач направив відповідачу претензію №1, у якій вказав, що станом на 28.04.2016 заборгованість становить 215087,20 грн. та просив терміново її сплатити Факт відправки претензії підтверджується наявними у матеріалах справи описами вкладення у цінний лист та фіскальними чеками УДППЗ "Укрпошта". Проте, відповідач на претензію не відповів, заборгованість не погасив.

У зв'язку із викладеним, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 215087,20 грн., пені в розмірі 32822,90 грн. інфляційних втрат в розмірі 3229,25 грн. та три проценти річних в розмірі 2298,19 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №21/08 МК на виготовлення металоконструкцій від 21.08.2015, який за правовою природою є господарським договором підряду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч.1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 статті 839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Частиною 1 ст. 854 ЦК України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем на рахунок позивача 21.08.2015 року сплачено 200 000,00 грн. з призначенням платежу: "оплата за виготовлення металоконструкцій по договору №21/08 МК".

Також матеріалами справи підтверджується, що позивачем виконані передбачені умовами договору роботи на загальну суму 415 087,20 грн., які прийняті відповідачем без зауважень. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази заперечення відповідача щодо форми актів.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилені доводи відповідача про те, що акт №1 передачі та приймання робіт від 31.12.2015 року не є актом виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), а є звичайним актом складеним позивачем в добровільній формі, тому посилатись на нього, як на доказ приймання-передачі робіт є не доречним, так як договором чітко передбачений та зазначений акт виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в).

Так, місцевий господарський суд вірно виходив з того, що відповідно до ч.4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Таким чином, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. Для спрощення порядку прийняття робіт встановлені типові форми документів, необхідні для їх передання-прийняття, а саме 1) "Акт приймання виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-2в); 2) "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-3). В Актах, як відомо, міститься інформація про вартість виконаних будівельно-монтажних робіт, зданих замовнику, а також про витрати, пов'язані з виконанням цього обсягу робіт. Саме ці суми будуть формувати доходи по будівельному контракту в конкретному звітному періоді. Зазначена в Актах сума витрат, що відносяться до виконаних робіт, являє собою собівартість виконаних робіт.

У довідці визначається вартість таких робіт. На підставі зазначених документів замовник робить розрахунки за виконаний підрядником обсяг робіт.

"Акт приймання виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-2в) і "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-3) призначені винятково для обліку виконаних підрядних робіт і їхньої вартості.

Згідно роз'яснень Державного комітету України по будівництву й архітектурі (Лист від 08.07.2004 р. № 8/8-719) зазначені типові форми поширюються на будівельні підприємства і будівельні структурні підрозділи підприємств усіх видів економічної діяльності, незалежно від форми власності, які виконують будівельні і монтажні роботи; роботи з капітального і поточного ремонту будинків і споруджень; інші підрядні роботи незалежно від форм власності даного підприємства і джерел фінансування цих робіт. Згідно ж Пояснень щодо заповнення "Акта прийому виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-2в) при будівництві об'єктів за рахунок недержавних джерел фінансування його складання не є обов'язковим. А складання форми № КБ-3 є обов'язковим.

Отже, є вірним висновок місцевого господарського суду про те, що матеріалами справи підтверджується виконання позивачем робіт на загальну суму 415 087,20 грн., які прийняті відповідачем без зауважень.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про відхилення доводів відповідача щодо того, що відповідно до п.6.1.2 договору замовнику має право притримати частину проміжних платежів за роботи, виконані виробником із порушенням ДБН, робочої документації, до моменту усунення виявлених порушень. При цьому, пеня за прострочення платежів у цьому випадку замовником не сплачується і термін виконання робіт не змінюється.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання робіт із порушенням ДБН, робочої документації, та звернення відповідача щодо таких порушень, а відсутність передачі виконавчої документації не є підставою, відповідно до вказаних умов договору, для притримання платежів.

Відповідно до п.2.8 договору замовник протягом 7 (семи) календарних днів після підписання актів виконаних робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) перераховує кошти за фактично виконаний обсяг робіт.

Оскільки акт та довідка підписані сторонами 31.12.2015 року, останнім днем оплати є 07.01.2016 року, а першим днем прострочення - 08.01.2016 року.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи встановлені обставини справи, наведені норми чинного законодавства, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 215087,20 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім стягнення суми основного боргу позивач, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором, просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 32822,90 грн., інфляційні втрати в розмірі 3229,24 грн., три проценти річних у розмірі 2298,19 грн.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що за несвоєчасне проведення розрахунків з виробником, у випадку, якщо ця затримка викликана з вини замовника, замовник сплачує виробнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день затримки.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, дійшов вірного висновку про те, що вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково, в розмірі 32 733,21 грн., а вимога щодо стягнення пені в розмірі 89,69 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Позивачем нараховані інфляційні в розмірі 3229,24 грн. за період з 08.01.2016 року по 31.03.2016 року та 3% річних в розмірі 2 298,19 грн. за період з 08.01.2016 року по 16.05.2016 року. Розрахунок є арифметично та методологічно вірним, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2016 у справі № 910/8920/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2016 у справі № 910/8920/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/8920/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

М.А. Дідиченко