РІШЕННЯ

03 жовтня 2016 року Справа № 913/1243/15

Провадження №4/913/1243/15

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю VIP Бетон , м. Донецьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровнькиантрацит,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 424479 грн. 06 коп.

Судова колегія у складі суддів: Старкова Г.М. (головуючий суддя), ОСОБА_1, ОСОБА_2 - судді.

секретар судового засідання помічник судді Наумова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача .ОСОБА_3, довіреність № РА192/15 від 29.12.2015.

На підставі клопотання судді Старкової Г.М. про призначення судової колегії від 21.07.2016 з урахуванням того, що обставини, які зумовили зупинення провадження у справі усунуті, у звязку з чим справа № 913/1243/15 підлягає поновленню і призначенню до судового розгляду, беручи до уваги, що на час поновлення провадження у справі № 913/1243/15 до закінчення процесуального строку вирішення спору залишилось 4 дні, з огляду на невеликий залишок процесуального строку вирішення спору не є можливим, у відповідності до ст. ст. 2-1, 4-6 Господарського процесуального кодексу України, згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 21.07.2016, за результатами проведеного автоматичного визначення для розгляду справи №913/1243/15 сформовано колегію у складі суддів: Старкова Г.М. головуючий суддя, судді Вінніков С.В., Ворожцов А.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 415/14-4РА від 28.04.2014 в сумі 688 469 грн. 09 коп., з яких: основний борг в сумі 305 801 грн. 40 коп.; пеня в сумі 15 540 грн. 05 коп.; 3% річних в сумі 12 219 грн. 64 коп.; інфляційні нарахування в сумі 354 908 грн. 00 коп.

За клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровнькиантрацит відповідача у справі ухвалою господарського суду Луганської області від 11.05.2016 провадження у справі № 913/1243/15 зупинено до розгляду Донецьким апеляційним господарським судом апеляційної скарги у справі № 905/379/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит до Товариства з обмеженою відповідальністю VIP Бетон про тлумачення умов договору № 415/14-4РА від 28.04.2014, саме щодо поняття дата поставки продукції в редакції п. 4.5 вказаного договору (справа № 905/379/16).

До канцелярії господарського суду Луганської області надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю VIP Бетон про поновлення провадження у справі № 913/1243/15, з додатком копією рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016 у справі № 913/379/15 за якими у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит відмовлено повністю та копією постанови Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2016 у справі № 905/379/16, за якою апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит залишена без задоволення.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 21.07.2016 у справі №913/1243/15, відповідно до ст. 79 ГПК України, поновлено провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення та призначено справу до розгляду.

Представник відповідача подав до суду 02.08.2016 (згідно штампу вхідний № 5798/16) відзив на позовну заяву, за яким відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до п. 4.5 спірного договору, на думку відповідача, дата видаткової накладної не може вважитися датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату за отриману продукцію, оскільки не підтверджена особистим підписом представника та не зазначена дата.

Також, відповідач вважає, що прострочка виконання зобовязання з оплати за отриману продукцію повинна відраховуватись з дати, яка буда вказана представником покупця на видаткових накладних щодо приймання товару та доданих до позовної заяви видаткових накладних не вбачається такої дати.

Представник відповідача також зазначив, що позивачем пропущено строк для предявлення вимог щодо стягнення пені за порушення строків оплати, а тому, не підлягає стягнення з відповідача сума нарахованої пені, та з інших підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представником відповідача в судовому засіданні 21.09.2016 надано заяву про продовження строку розгляду справи на 15 днів у звязку з урахуванням особливостей розгляду спору.

Згідно з ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 21.09.2016 у справі № 913/1243/15 суд задовольнив вищезазначене клопотання представника позивача та продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів до 06 жовтня 2016 року включно.

Представник позивача під час розгляду справи неодноразово надавав до суду заяви про зменшення або збільшення розміру позовних вимог.

Так, представник позивача 03.10.2016 до господарського суду Луганської області (згідно штампу вхідний №1376/16), в порядку ст. 22 ГПК України, надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, за якою позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованості за договором поставки № 415/14-4РА від 28.04.2014 в сумі 424479 грн. 06 коп., з яких: основний борг в сумі 206060 грн. 60 коп.; 3% річних в сумі 18539 грн. 37 коп.; інфляційні нарахування в сумі 199879 грн. 09 коп. Надана заява про зменшення розміру позовних вимог судом розглянута, задоволена та долучена до матеріалів справи.

Представник відповідача 03.10.2016 у судовому засіданні був ознайомлений із надісланою позивачем до суду заявою про зменшення розміру позовних вимог, не заперечував проти прийняття та задоволення судом вказаної заяви.

Суд задовольняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог на підставі приписів статті 22 ГПК України позивач має право до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

При цьому, будь-які права або інтереси відповідача у випадку зменшення розміру позовних вимог не порушуються.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач має право до прийняття рішення у справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог і це є саме правом позивача.

Виходячи з наведеного, суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, тому з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 03.10.2016 у справі № 913/1243/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю VIP Бетон до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит предметом спору слід вважати: стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 415/14-4РА від 28.04.2014 в сумі 424479 грн. 06 коп., з яких: основний борг в сумі 206060 грн. 60 коп.; 3% річних в сумі 18539 грн. 37 коп.; інфляційні нарахування в сумі 199879 грн. 09 коп.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 03.10.2016).

Суд у судовому засіданні 15.01.2016 перейшов до розгляду справи по суті.

Від представника позивача 03.10.2016 до господарського суду Луганської області (згідно штампу вхідний №907-7258/16), в порядку ст. 22 ГПК України, надійшло клопотання, за яким позивач просить суд розглянути дану справу без участі його представника за наявними матеріалами справи та повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 03.10.2016 та просить їх задовольнити.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників позивача та відповідача, судова колегія

В С Т А Н О В И Л А :

Заява позивача щодо зменшення розміру позовних вимог судом прийнята та підлягає до задоволення.

Позовними вимогами слід вважати: вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 415/14-4РА від 28.04.2014 в сумі 424479 грн. 06 коп., з яких: основний борг в сумі 206060 грн. 60 коп.; 3% річних в сумі 18539 грн. 37 коп.; інфляційні нарахування в сумі 199879 грн. 09 коп.

Новою ціною позову вважати: заборгованість за договором поставки № 415/14-4РА від 28.04.2014 в сумі 424479 грн. 06 коп.(з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 03.10.2016).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю VIP Бетон(надалі- постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (надалі-покупець, відповідач) був укладений договір поставки №415/14-4РА від 28.04.2014 (надалі-договір).

Згідно з п. 1.1 договору, постачальник зобов'язався поставити у власність покупцеві продукцію або обладнання виробничо-технічного призначення (надалі-продукція) в асортименті, кількості, в строки, за ціною із якісними характеристиками, узгодженими сторонами за договором та специфікаціях, що є невідємною частиною до цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, покупець зобовязаний прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію відповідно до умов договору.

Відповідно до розділу 4 договору, поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості за ціною та якісними характеристиками і в строки, узгодженими сторонами в специфікаціях до договору.

Датою поставки продукції вважається дата зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником (п.4.5 договору).

Зобовязання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядження покупця в узгодженому місці, в асортименті, за якістю та кількістю, узгодженими в специфікаціях. Зобовязання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати поставленої продукції (п.4.6 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору, загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, але не більше 3000000,00 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 5.3 договору, розрахунки за поставлену продукцію здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк і порядок оплати не оговорений сторонами в специфікаціях до цього договору.

На виконання умов договору сторонами було підписано специфікацію від 28.04.2014 до договору на суму 776378,30 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4 Специфікації від 28.04.2014 до договору сторонами був обумовлений інший строк оплати - «Умови оплати продукції за цією Специфікацією: шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстроченням платежу 90 календарних днів з моменту приймання продукції на склад покупця».

Позивачем, на виконання умов договору протягом травня - липня 2014 року була здійснена поставка відповідної залізобетонної продукції затяжка шахтна у кількості 322 м.куб. на загальну суму 763526 грн. 40 коп., що підтверджено відповідними видатковими накладними.

Всього позивачем було поставлено продукції, а відповідачем отримано продукції на загальну суму 763526 грн. 40 коп.

Відповідачем оплата поставленої продукції у повному обсязі здійснена не була, відповідач провів часткову оплату за поставлену продукцію на загальну суму 557465 грн. 80 коп., тому станом на 03.10.2016 залишилась заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 206060 грн. 60 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 03.10.2016).

Позивачем на адресу відповідача направлений лист-вимога від 03.12.2015 № 137 про сплату заборгованості за отриману продукцію в сумі 305801 грн. 40 коп. Вказана вимога відповідачем отримана, але відповідь не надана, сплату боргу за спірним договором в повному обсязі не здійснено.

Оскільки відповідачем, в добровільному порядку заборгованість за поставлений товар здійснена не була, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким окрім основного боргу в сумі 206060 грн. 60 коп., також просить стягнути нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України, 3% річних в сумі 18539 грн. 37 коп. за період з 19.08.2014 по 01.09.2016 та інфляційні нарахування в сумі 199879 грн. 09 коп. з вересня 2014 року по травень 2016 року (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на умови договору поставки №415/14-4РА від 28.04.2014.

Відповідач відзивом на позовну заяву позовні вимоги відхилив, з підстав, викладених у відзиві.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи позивача та відповідача та надані ними докази, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог за позовом, виходячи з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2, ст..11 Цивільного Кодексу України (далі ЦК)).

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1, ст. 215 ЦК України).

У ч. 1 ст. 207 Господарського Кодексу України (далі ГК) зазначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю VIP Бетон(надалі-постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит (надалі-покупець, відповідач) був укладений договір поставки №415/14-4РА від 28.04.2014 (надалі-договір), за умовами якого позивач (постачальник) зобов'язався поставити (передати у власність) відповідачу (покупцеві) продукцію або обладнання виробничо-технічного призначення (надалі-продукція) в асортименті, строки та за ціною, узгодженими в договорі та специфікаціях до цього договору, що є невідємною частиною до цього договору, а покупець зобовязаний прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію відповідно до умов договору(п.1.1, п.1.2 договору).

Згідно з п. 5.3 договору, розрахунки за поставлену продукцію здійснюються покупцем шляхом перерахування безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 60 календарного дня з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк і порядок оплати не оговорений сторонами в специфікаціях до цього договору.

На виконання умов договору сторонами було підписано специфікацію від 28.04.2014 до договору на загальну суму 776378,30 грн. з ПДВ (а.с. 14, том 1).

Відповідно до п. 4 Специфікації до договору сторонами був обумовлений інший строк оплати - «Умови оплати продукції за цією Специфікацією: шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстроченням платежу 90 календарних днів з моменту приймання продукції на склад покупця».

Відповідно до ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Між сторонами у справі виникли зобовязання на підставі договору поставки №415/14-4РА від 28.04.2014 в силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір поставки №415/14-4РА від 28.04.2014 за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, підписаний повноважними представниками сторін, відповідає вимогам, передбаченим статтями 628, 639, 655 Цивільного кодексу України щодо змісту та форми договору, не розірваний сторонами та не визнаний недійсним в судовому порядку.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами спірного договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на товаросупровідних документах.

На виконання умов договору, відповідач поставив позивачу відповідну продукцію на загальну суму 763526 грн. 40 коп., що підтверджено видатковими накладними.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі - продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Слід також зазначити, що відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну України від 24.05.1999 №88 із наступними змінами та доповненнями, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов»язаної з відпуском (витрачанням) , придбанням товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна.

Відповідальність за своєчасне і якісне складання документів, передачу їх у встановлені графіком документообігу терміни для відображення у бухгалтерському обліку, за достовірність даних, наведених у документах, несуть особи, які склали і підписали ці документи.

Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами , службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити (назву документа, дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Належним доказом фактичного передання товару є накладна, видаткова накладна, тощо, яка містить підпис уповноваженої особи про отримання товару, та довіреність уповноваженої особи на отримання товару, яка є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) на отримання товару.

Тобто, в даному випадку відповідна продукція фактично була поставлена позивачем та прийнята відповідачем у обсягах та строки визначені позивачем за накладними, що підтверджується і підписом уповноваженої особи покупця (на підставі довіреності), а також штампом складу №8 ВП «Управління матеріально-технічного постачання» ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» поставлених на відповідних накладних, що вказані вище та зазначені позивачем за позовом та наявні в матеріалах справи.

Так, продукція за видатковими накладними протягом травня-липня 2014 року на загальну суму 763526 грн. 40 коп. отримана представником відповідача, про що свідчить його підпис на цьому документі із зазначенням довіреності (а.с.15-38, том 1).

Продукція прийнята представником відповідача на підставі довіреностей без будь-яких зауважень та заперечень (а.с.39-52, том 1).

За доводами та розрахунками позивача, відповідачем оплата поставленої продукції здійснена була частково на загальну суму 557465 грн. 80 коп., тому станом на 03.10.2016 залишилась заборгованості відповідача перед позивачем за поставлену продукцію складає 206060 грн. 60 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 03.10.2016).

Ствердження відповідача про те, що відповідно до п. 4.5 спірного договору дата видаткової накладної не може вважитись датою поставки продукції, від якої відраховується строк на оплату за отриману продукцію, оскільки не підтверджена особистим підписом представника та не зазначена дата судом не приймається до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до умов договору поставки № 415/14-4РА від 28.04.2014 сторони приступили до виконання своїх зобовязань за договором, зокрема, факт поставки продукції позивачем підтверджується видатковими накладними та довіреностями на отримання товарно- матеріальних цінностей, а відповідачем здійснено часткову оплату за отриману продукцію.

Згідно із ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до розділу 4 договору, поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості за ціною та якісними характеристиками і в строки, узгодженими сторонами в специфікаціях до договору.

Згідно з п.4.5 договору, датою поставки продукції вважається дата зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При постачанні автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником постачальника на видатковій накладній. При постачанні залізничним транспортом датою поставки вважається дата, вказана у залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення.

Зобовязання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядження покупця в узгодженому місці, в асортименті, за якістю та кількістю, узгодженими в специфікаціях. Зобовязання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати поставленої продукції (п.4.6 договору).

При цьому, сторони при укладанні договору використали визначення дати поставки як дати, вказаної представником покупця на видатковій накладній. Будь-яких інших визначень дати поставки договір не містить.

Розрахунки за поставлену постачальником продукцію здійснюються покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк і порядок оплати не погоджено сторонами в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п. 4 Специфікації від 28.04.2014 до договору сторонами був обумовлений інший строк оплати - «Умови оплати продукції за цією Специфікацією: шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстроченням платежу 90 календарних днів з моменту приймання продукції на склад покупця».

Одночасно, строк оплати вартості отриманої продукції сторонами було змінено у специфікації до договору, внаслідок чого перебіг початку даного строку не ставиться у залежність від дати поставки продукції.

Таким чином, суд вважає, що враховуючи умови п. 4.5 договору зазначення представником покупця на відповідних товаросупровідних документах дати поставки повинно виходити саме від покупця і ніяким чином не залежить від постачальника. Не зазначення представником покупця на видаткових накладних дати поставки не ставить під сумнів того, що поставка мала місце саме з дати, що зазначені у видаткових накладних, про що на них свідчить підпис відповідальної особи відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016 у справі № 905/379/16 відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровнькиантрацит до Товариства з обмеженою відповідальністю VIP Бетон про тлумачення п.45 договору поставки №415/14-4РА від 28.04.2014, укладеного сторонами, визначивши, що «датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції».

Зазначена правова позиція також викладена у рішенні господарського суду Донецької області від 01.03.2016 у справі №905/379/16 та постанові Донецького апеляційного господарського суду від 13.06.2016 у справі №905/379/16 (а.с. 81-189, том 1).

Виходячи з наведеного, слід зазначити, що матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами підтверджено, що відповідачем оплата поставленої та прийнятої продукції відповідачем у повному обсязі здійснена не була, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за отриману продукцію в сумі 206060 грн. 60 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 03.10.2016) слід задовольнити. При цьому, відповідачем вказане не оспорено, доказів оплати заборгованості у повному обсязі не надано.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 18539 грн. 37 коп. за період з 19.08.2014 по 01.09.2016 та інфляційні нарахування в сумі 199879 грн. 09 коп. за період з вересня 2014 року по травень 2016 року (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) відповідно до ст. 625 ЦК України не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (надалі - постанова Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013) зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» судом встановлено, що позивачем обґрунтовано визначені періоди нарахування 3% річних, але розрахунок річних здійснений позивачем невірно. Так, судом здійснений наступний розрахунок 3% річних:

- на суму боргу 8886,20 грн. за період з 16.09.2014 по 28.01.2016 3% річних складає 365,13 грн.,

- на суму боргу 34454,20 грн. за період з 19.09.2014 по 22.08.2016 3% річних складає 1993,62 грн.,

- на суму боргу 15545,80 грн. за період з 20.09.2014 по 22.08.2016 3% річних складає 897,43 грн.,

- на суму боргу 20022,20 грн. за період з 20.09.2014 по 01.09.2016 3% річних складає 1172,25 грн.,

- на суму боргу 33196,80 грн. за період з 23.09.2014 по 01.09.2016 3% річних складає 1935,41 грн.,

- на суму боргу 35568,00 грн. за період з 24.09.2014 по 01.09.2016 3% річних складає 2070,73 грн.,

- на суму боргу 37939,20 грн. за період з 25.09.2014 по 01.09.2016 3% річних складає 2205,66 грн.,

- на суму боргу 37939,20 грн. за період з 26.09.2014 по 01.09.2016 3% річних складає 2202,54 грн.,

- на суму боргу 35568,00 грн. за період з 30.09.2014 по 01.09.2016 3% річних складає 2053,19 грн.,

- на суму боргу 35568,00 грн. за період з 02.10.2014 по 01.09.2016 3% річних складає 2047,34 грн.

В решті, суд погоджується із розрахунком позивача.

Таким чином, з урахуванням наведеного розрахунку суду та розрахунку позивача загальний розмір 3% річних становить 18523 грн. 71 коп. за період з 19.08.2014 по 01.09.2016.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 18523 грн. 71 коп., в решті позовних вимог в цій частині відмовити.

Також, перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань судом встановлено, що позивачем обґрунтовано визначені періоди нарахування інфляційних нарахувань, разом з тим, ним допущено арифметичні помилки в частині визначення сукупного індексу інфляції за заявлений період, тому розрахунок інфляційних нарахувань здійснений позивачем невірно. Так, судом здійснений наступний розрахунок інфляційних нарахувань:

- на суму боргу 18355,20 грн. за період - вересень 2014 року інфляційні нарахування складають 532,30 грн.,

- на суму боргу 14841,60 грн. за період - вересень 2014 року інфляційні нарахування складають 430,42 грн.,

- на суму боргу 9310,60 грн. за період - жовтень 2014 року інфляційні нарахування складають 223,45 грн.,

- на суму боргу 8886,20 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень 2016 року інфляційні нарахування складають 4924,13 грн.,

- на суму боргу 1113,80 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень 2016 року інфляційні нарахування складають 617,19 грн.,

- на суму боргу 34454,20 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-травень 2016 року інфляційні нарахування складають 21352,38 грн.,

- на суму боргу 15545,80 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-травень 2016 року інфляційні нарахування складають 9634,23 грн.,

- на суму боргу 20022,20 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-травень 2016 року інфляційні нарахування складають 12408,40 грн.,

- на суму боргу 33196,80 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-травень 2016 року інфляційні нарахування складають 20573,13 грн.,

- на суму боргу 35568,00 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-травень 2016 року інфляційні нарахування складають 22042,64 грн.,

- на суму боргу 37939,20 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-травень 2016 року інфляційні нарахування складають 23512,14 грн.,

- на суму боргу 37939,20 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-травень 2016 року інфляційні нарахування складають 23512,14 грн.,

- на суму боргу 35568,00 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-травень 2016 року інфляційні нарахування складають 22042,64 грн.,

- на суму боргу 35568,00 грн. за період жовтень-грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-травень 2016 року інфляційні нарахування складають 22042,64 грн.,

В решті суд приймає розрахунок позивача.

Таким чином, з урахуванням наведеного розрахунку суду та розрахунку позивача загальний розмір інфляційних нарахувань становить 199793 грн. 86 коп.

Так, за розрахунком господарського суду, який здійсненний з урахуванням вимог постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013, загальний розмір інфляційних нарахувань становить 199793 грн. 86 коп., за заявлений період з вересня 2014 року по травень 2016 року.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування в сумі 199793 грн. 86 коп., в решті позовних вимог в цій частині відмовити.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Разом з цим, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за отриману продукцію в сумі 206060 грн. 60 коп., 3% річних в сумі 18523 грн. 71 коп., інфляційні нарахування в сумі 199793 грн. 86 коп. (всього на загальну суму 424378 грн. 17 коп.). В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно обґрунтовано заявлених та задоволених вимог, а саме в сумі 6365 грн. 68 коп.

Надмірно сплачена сума судового збору за подання позовної заяви повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 35, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю VIP Бетон до Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит про стягнення 424479 грн. 06 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», проспект Гвардійський, буд. 30/1, м. Сєвєродонецьк Луганської області, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю VIP Бетон , вул. Владичанського, 32, м. Донецьк, (адреса для листування: Донецька область, Красноармійський район, с. Рівне, вул. Шопена,1), заборгованість за отриману продукцію в сумі 206060 грн. 60 коп.; 3% річних в сумі 18523 грн. 71 коп., інфляційні нарахування в сумі 199793 грн. 86 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 6365 грн. 68 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Повне рішення складено та підписано - 05.10.2016.

Головуючий суддяОСОБА_4

Суддя С.В.Вінніков

Суддя А.Г.Ворожцов