ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа № 907/235/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородської міської ради б/н від 02.08.2016р. (вх. № 01-05/3823/16 від 04.08.2016р.)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 06.07.2016р.

у справі № 907/235/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукат-Ужгород" (надалі ТзОВ "Дукат-Ужгород")

до відповідача: Ужгородської міської ради

про визнання права користування земельною ділянкою та надання права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої реєстрації права користування земельною ділянкою,

за участю:

від позивача: Субота М.І. - представник (витяг з договору про надання правової допомоги № 231);

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 06.07.2016р. у справі №907/235/16 (суддя Ушак І.Г.) позов задоволено частково. Визнано за ТзОВ "Дукат-Ужгород" право постійного користування земельною ділянкою площею 1,4 га, розташованою на Слов'янській набережній у м. Ужгороді, наданого Ужгородською міською радою рішенням від 27.12.2001р. "Про надання та приватизацію земельних ділянок". Відмовлено в іншій частині позовних вимог.

Суд першої інстанції встановив, що позивач правомірно набув право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :24:002:0122 на підставі рішення Ужгородської міської ради від 27.12.2001р. та відповідно до норм чинного на той час Земельного кодексу України, а отже - і права на оформлення документів, що посвідчують право користування нею. Щодо вимоги позивача в частині надання права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої реєстрації права користування земельною ділянкою, то суд вказав, що така не підлягає задоволенню через невідповідність її способам захисту прав на земельні ділянки, які встановлені приписами ст. 152 Земельного кодексу України.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу на те, що позивач не надав ні державного акта на право постійного користування КВТП «Дукат» спірною земельною ділянкою, ні затвердженої проектної документації на землю за вказаним Підприємством, ні набуття земельної ділянки правонаступником. Стверджує, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 1,4 га в позивача відсутні, як і в КВТП «Дукат», та на підставі рішення Ужгородської міської ради від 27.12.2001р., яким КВТП «Дукат» надано у постійне користування спірну земельну ділянку, виготовлені бути не можуть з підстав, передбачених п. 2 ст. 92 ЗК України (в редакції станом на 25.10.2001р.). Просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 06.07.2016р. у справі №907/235/16 в частині задоволення позовних вимог, прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В решті рішення суду залишити без змін (з урахуванням доповнень до апеляційної скарги (вх.№01-04/6010/16 від 22.08.2016р.).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Покликається на чинність рішення Ужгородської міської ради від 27.12.2001р., яким КВТП «Дукат», правонаступником якого є ТзОВ «Дукат-Ужгород», надано в постійне користування з правом викупу земельну ділянку площею 1,4 га для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу по Слов'янській набережній. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника. надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№01-04/7340/16 від 10.10.2016р.), у зв'язку з перебуванням на лікарняному та зайнятістю представників в інших судових засіданнях.

Представник позивача заперечив щодо відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, порадившись, вирішила клопотання відхилити з огляду на те, що таке є необгрунтованим. Як вбачається із вищезазначеного клопотання, відповідачу було відомо про те, що розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.10.2016р. і він міг забезпечити явку в судове засідання іншого представника, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, ухвалою суду від 26.08.2016р. явка уповноважених представників обов'язковою не визнавалася.

Згідно п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в силу положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України дану справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Закарпатської області від 06.07.2016р. у справі № 907/235/16.

Як видно з матеріалів справи, згідно рішення Ужгородської міської ради від 27.06.2001р. погоджено Колективному виробничо-торговельному підприємству „Дукат" вибір земельної ділянки площею 1,4 га для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу по Слов'янській набережній. Зобов'язано КВТП „Дукат" в строк до 01.06.2002р. замовити в управлінні архітектури та містобудування АПЗ на розробку проектної документації та розробити проектну документацію на будівництво спортивно-оздоровчого комплексу (а.с.13).

Рішенням Ужгородської міської ради від 27.12.2001р. „Про надання та приватизацію земельних ділянок" Колективному виробничо-торговельному підприємству „Дукат", правонаступником якого є ТзОВ "Дукат-Ужгород", надано у постійне користування з правом викупу земельну ділянку площею 1,4 га для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу по Слов'янській набережній (а.с.14).

28.04.2005р. Ужгородська міська рада прийняла рішення за № 579 «Про надання, відмову у наданні та приватизацію земельних ділянок», яким викладено в новій редакції п.2 Рішення від 27.06.2001р , а саме: зобов'язано КВТП „Дукат" в строк до 29.04.2006р. замовити в управлінні архітектури та містобудування АПЗ на розробку проектної документації та розробити проектну документацію на будівництво спортивно-оздоровчого комплексу по Слов'янській набережній (а.с.15).

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.11.2012р. у справі №5008/1834/2011, яке набрало законної сили, встановлено, що на підставі рішення Ужгородської міської ради від 27.12.2001р. ТзОВ «Дукат-Ужгород», як правонаступник КВТП „Дукат", набуло права на одержання земельної ділянки у користування та права вимагати оформлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою (а.с.74-82).

В силу приписів частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі вищевказаних рішень Ужгородської міської ради позивач розробив Архітектурно-планувальне завдання (АПЗ) на спортивно-оздоровчий комплекс, яке затверджено головним архітектором м. Ужгорода, розпочав виконання проектно-вишукувальних робіт, для чого отримав необхідний дозвіл, отримав позитивний висновок комплексної державної експертизи по робочому проекту «Будівництво спортивно-оздоровчого комплексу по Словянській набережній, б/н в м. Ужгород», виготовив кадастрову справу на земельну ділянку кадастровий номер :24:002:0122 для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу (а.с.16-54).

Відповідно до довідки відділу землекористування Ужгородської міської ради №148/5 від 16.03.2005р. грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :24:002:0122 становить 583777,10 грн. (а.с.92).

В позовній заяві позивач вказує про факт вчасної сплати податку на землю.

Листом ДПІ у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області за № 1316/10/07-01-17 від 01.04.2016р. підтверджено, що в позивача відсутня заборгованість по орендій платі (а.с.91).

Матеріалами справи підтверджено факт неодноразового звернення позивача до відповідача з проханнями про видачу державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,4 га для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу по Словянській набережній, б/н в м. Ужгород та про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки з метою переоформлення її використання на умовах оренди (а.с.48,89).

У відповідь на звернення позивача, виконавчий комітет Ужгородської міської ради листом №318/03-20/1 від 29.04.2013р. повідомив про неможливість переоформлення використання спірної земельної ділянки з постійного користування на оренду (а.с.45-46).

Також, відділ земельних ресурсів у м. Ужгород листом № 363/01-14 від 01.10.2008р. повідомив позивачу, що у зв'язку зі змінами земельного законодавства не має можливості виготовити державний акт на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою.

В подальшому, 03.06.2011р. Ужгородська міська рада прийняла рішення № 179 "Про регулювання земельних відносин", де у п. 10 зазначила: на підставі пункту 1 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, ст. 92 Земельного коексу України, вважати таким, що втратив чинність пункт 2.11 рішення ХХХV сесії міської ради ІІІ скликання від 27.12.2001р. «Про надання та приватизацію земельних ділянок».

Зазначеним вище рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.11.2012р. у справі №5008/1834/2011 визнано нечинним та скасовано п. 10 рішення Ужгородської міської ради № 179 від 03.06.2011р. 179 "Про регулювання земельних відносин".

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувала наявність чинного рішення Ужгородської міської ради від 27.12.2001р., яким Колективному виробничо-торгівельному підприємству «Дукат», правонаступником якого є позивач, надано в постійне користування з правом викупу земельну ділянку площею 1,4га для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу по Словянській набережній.

Вимогою ТзОВ "Дукат-Ужгород" у даній справі є визнання за Товариством права постійного користування земельною ділянкою площею 1,4 га за адресою: м. Ужгород, Слов'янська набережна та надання Товариству права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,4 га за адресою: м. Ужгород, Слов'янська з метою подальшої реєстрації права постійного користування земельною ділянкою.

При винесенні постанови, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1, 2 статті 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. (в редакції станом на 27.12.2001р.) передбачено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Відповідно до приписів частин 1, 3 статті 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990р. (в редакції станом на 27.12.2001р.) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

В ході розгляду апеляційної скарги Ужгородської міської ради суд встановив, що чинним рішенням Ужгородської міської ради від 27.12.2001р. Колективному виробничо-торгівельному підприємству «Дукат», правонаступником якого є позивач, надано в постійне користування з правом викупу земельну ділянку площею 1,4 га для будівництва спортивно-оздоровчого комплексу по Словянській Набережній.

Пунктами 1, 6 Перехідних положень нині діючого Земельного кодексу України встановлено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005р. щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками), вказаний пункт перехідних положень втратив чинність, як такий, що є неконституційним. Встановлено, що стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України, тобто набуте відповідно до закону право постійного користування землею захищається нарівні з правом власності, яке є непорушним та захищається судом.

Вітак, особи (юридичні чи фізичні), яким були надані в постійне користування земельні ділянки до набрання чинності діючим Земельним кодексом України користуються цим правом до тих пір, поки вони існують.

В силу приписів статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в)визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Спірні правовідносини виникли у зв'язку з відсутністю державного акта на право постійного користування спірною земельною ділянкою та відмовою відповідача у його виданні, що позбавляє позивача, як правонаступника, можливості використання правомірно наданого йому права постійного користування спірною земельною ділянкою.

З аналізу вищенаведеного, колегія судів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою площею 1,4 га розташованою на Слов'янській набережній у м. Ужгороді, яка надана йому, як правонаступнику КВТП «Дукат», за відсутності правовстановлюючого документа, можливість оформлення якого втрачено через зміну земельного законодавства.

Крім того, колегія судів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано та правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо надання Товариству права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1,4 га за адресою: м. Ужгород, Слов'янська з метою подальшої реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, враховуючи те, що дана вимога не відповідає способам захисту прав на земельні ділянки, визначеним положеннями ст. 152 Земельного кодексу України.

Доводи апелянта про те, що правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку в позивача відсутні спростовуються вищеописаними обставинами у справі.

З наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно вимог ст.49 ГПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2016р., враховуючи клопотання відповідача, було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги та зобов'язано Ужгородську міську раду надати (надіслати) колегії суддів до 19.08.2016 р. докази сплати судового збору у встановлених підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» порядку та розмірі за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Закарпатської області від 06.07.2016р. у справі №907/235/16.

Як доказ сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Закарпатської області від 06.07.2016р. у справі №907/235/16 відповідач надав платіжне доручення № 87 від 03.08.2016р. на суму 1378,00 грн., що не відповідає розміру ставки судового збору, який встановлений підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), а тому належну до сплати суму судового збору необхідно стягнути з нього в дохід Державного бюджету України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Закарпатської області від 06.07.2016р. у справі №907/235/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Стягнути з Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, ) в дохід Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі м.Львова, код 38007620, банк одержувача ГУДКУ у Львівській області, код банку 825014, рахунок №2006) 137,80 грн. судового збору за розгляд Львівським апеляційним господарським судом апеляційної скарги.

Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

Юрченко Я.О.