РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016Справа №910/15194/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Таун»

про визнання договору оренди № 6 від 10.03.2016 недійсним

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Мацанек К.В. - по дов. № 54/4/2-16 від 25.05.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай Таун» про визнання договору оренди № 6 від 10.03.2016 недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу під час допиту в якості свідка у кримінальному провадженні № 0000032 від 26.04.2016 стало відомо, що відповідач не є власником нежитлового приміщення по вул. Магнітогорській, 5-В у м. Києві, що переданий позивачу в оренду згідно договору № 6 від 10.03.2016. Оскільки право власності на вказане нерухоме майно не зареєстровано за відповідачем останній не мав права передавати його у в оренду, а тому договір підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 порушено провадження у справі № 910/15194/16 та призначено справу до розгляду на 22.09.2016.

Відповідач у поданому 14.09.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на наступне. 19.01.2016 між ОСОБА_3 та ТОВ «Скай Таун» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 продав, а ТОВ «Скай Таун» купило нежитлове приміщення № 1, загальною площею 372, 90 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Вказаний договір ніким не оскаржений та судом не визнаний недійсним. Більш того, згідно із відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлове приміщення № 1, загальною площею 372, 90 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві приватної власності ТОВ «Скай Таун», що свідчить та підтверджує те, що відповідач є законним та добросовісним володільцем зазначеного нежитлового приміщення. Постановою слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві кримінальне провадження № 0000032 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб ТОВ «Гончарук-Будсервіс» та ТОВ «Скай Таун» складу кримінальних правопорушень. Слідством встановлено, що ТОВ «Скай Таун» придбало приміщення у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 66 та є добросовісним право набувачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/15194/16 від 22.09.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та невиконанням позивачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 22.08.2016, розгляд справи був відкладений на 29.09.2016.

Позивач в судове засідання 29.09.2016 не з'явився.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано позивачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : АДРЕСА_1, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є місцем проживання позивача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 22.08.2016 було повернуто до суду поштовим відділенням зв'язку Київ-068 без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Відповідач в судовому засіданні 29.09.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 29.09.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Скай Таун» (орендодавець, відповідач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар, позивач) було укладено договір оренди № 6 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець зобов'язується надати орендарю у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. п. 2.2. договору про факт передачі-прийому приміщення складається акт приймання-передачі, в якому зазначається технічний стан приміщення.

Згідно з актом приймання-передачі від 10.03.2016 орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення за адресою : АДРЕСА_2.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 10.03.2016 сторонами внесено зміни до п. 1.2. договору визначивши площу приміщення - 30,30 кв. м.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Частина 1 статті 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2016 між ОСОБА_3 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Скай Таун» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого покупець купив нежитлове приміщення АДРЕСА_2, площею 372,9 кв. м.

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І.А. та зареєстрований в реєстрі під № 66.

Згідно з п. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна вбачається, що право власності на приміщення площею 372,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована за Товариством з обмеженою відповідальністю «Скай Таун» згідно договору купівлі-продажу № 66 від 19.01.2016.

У відповідності до норми ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Доказів в підтвердження того, що договір купівлі-продажу № 66 від 19.01.2016 є недійсним або визнано таким в судовому порядку не подано, а отже у відповідності до наявних матеріалів справи, відповідач є власником приміщень площею 372,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 право власності на які зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що правові підстави для визнання договору оренди № 6 від 10.03.2016 недійсним відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 06.10.2016.

Суддя В.В. Сівакова