РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/13759/16 04.10.16 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН"

до Приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР"

про стягнення 29 000,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Закордонець М.М. за довіреністю № б/н від 01.06.2016 р.;

Ясінська Н.В. - директор;

від відповідача: Дубко Р.В. за довіреністю № 259 від 23.03.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР" про стягнення 29 000,00 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Ухвалою суду від 28.07.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.08.2016 р.

10.08.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та підтвердження про відсутність аналогічного спору.

11.08.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

18.08.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

19.08.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.08.2016 р. представник відповідача подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою суду від 19.08.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, у судовому засіданні оголошено перерву до 27.09.2016 р.

01.09.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на залучення третьої особи.

27.09.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 27.09.2016 р. оголошено перерву до 04.10.2016 р.

03.10.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

03.10.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

У судовому засіданні 04.10.2016 р. представник відповідача підтримала раніше подане клопотання про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Санні Мобайл» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Представники позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечили.

Розглянувши клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов`язки.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що рішення по даній справі не може безпосередньо вплинути на права та обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю «Санні Мобайл» щодо однієї із сторін у даній справі, відтак, суд відмовляє у задоволенні відповідного клопотання відповідача.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 04.10.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніверс Медіа Груп» (позивач) являється власником виключних майнових авторських та суміжних прав на використання тексту музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», автором і виконавцем якого є ОСОБА_5 (творчий псевдонім - ОСОБА_5), відповідно до Договору 16.02.2015 р. про передачу авторських та суміжних прав № 20-16/02/15, укладеного між позивачем, як Видавництвом, та ОСОБА_5, як Правовласником.

За умовами п. 1.4. Договору, позивач отримав від Правовласника виключні майнові авторські права на використання, а також виключне право дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання творів, відеокліпів (а також - де допустимо - по відношенню назв творів та/або відеокліпів), усіма можливими способами, зокрема (по відношенню творів та/ або відео кліпів) в цілому або будь - яких їх окремих частин, фрагментів:

- відтворення Творів та відеокліпів в будь-якій формі (матеріальній або нематеріальній), друкованої, електронної, цифрової, оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер), в тому числі, з використанням будь-яких технічних засобів та пристроїв, і в будь-яких цілях (включаючи, але не обмежуючись у формі Контенту, в мережі Інтернет);

- публічне виконання творі та відео кліпів з використанням звуко -, відеозаписи, інші технічні засоби та пристрої;

- публічну демонстрацію та публічний показ як оригіналів творів, відео кліпів так і їх екземплярів;

- публічне повідомлення творів та відео кліпів ( включаючи передачу в теле - , радіоефір, з використанням супутників, по кабелю і т.д.), повторне публічне сповіщення (включаючи ретрансляцію);

- розповсюдження творів, відео кліпів та їх екземплярів за допомогою першої або кожної наступної продажі, відчуження іншими способами, передачі в найм та (або) в прокат до або після першої продажі, будь-якої іншої передачі до першої продажі екземпляра творів, відео кліпів (включаючи, та не обмежуючись в формі контента, в мережі Інтернет, а також в формах необхідних для цифрової електронної дистрибуції);

- надання доступу до творів, відео кліпів через електронні системи інформації (в т.ч. Інтернет) таким чином, що будь - яка особа може отримати з будь - якого місця і в будь - який час на свій вибір ( включаючи, та не обмежуючись в формі Контенту, в т.ч. мережі Інтернет);.

- отримання винагороди за використання Творів, відеокліпів будь-яким із способів, зазначених у Договорі.

Пунктами 1.8. Договору №20-16/02/15 від 16.02.2015 р встановлено, що територією дії прав є територія України.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Таким чином, позивач, відповідно до укладеного Договору, являється власником майнових авторських та суміжних прав на використання твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», автором і виконавцем якого є ОСОБА_5.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Як зазначає позивач, Приватним акціонерним товариством "КИЇВСТАР" (відповідач) було неправомірно відтворено текст вищевказаного твору у форматі Мобільного контенту у формі послуги «Ді - Джингл» через мережу Інтернет на сайті http://465.ua/.

Факт використання зазначеного твору 01.10.2015 р. зафіксовано позивачем шляхом скачування твору із сайту відповідача та замовлення послуги «Ді - Джингл» - мелодія замість гудка, яка надає можливість абонентам відповідача прослухати мелодії онлайн на сайті та/або замовити їх у формі мобільного контенту на свій мобільний телефон.

При цьому, позивач стверджує, що станом на 01.10.2015 р. він не надавав відповідачу дозволу на використання спірного твору; договір на використання твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» між позивачем та відповідачем станом на вказану дату відсутній.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону України «Про авторське право та суміжні права», автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Пунктом 5 ст. 15 вказаного Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право), має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» встановлено, зокрема, що розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором; контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, зокрема, що за Договором позивачеві надано невиключну ліцензію, а відтак Договір містить умови, які суперечать суті договору невиключної ліцензії та є нікчемними.

Проте, такі доводи відповідача до уваги суду не беруться, оскільки в Договорі № 20-16/0215 чітко зазначено, що за умовами вказаного договору, позивачу передано виключні майнові авторські права на використання, а також виключне право дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання творів, відеокліпів (а також - де допустимо - по відношенню назв творів та/або відеокліпів), усіма можливими способами, зокрема (по відношенню творів та/ або відео кліпів) в цілому або будь - яких їх окремих частин, фрагментів. А отже, за Договором позивачеві передано саме виключну ліцензію на використання творів.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає також про можливість розірвання Договору № 20-16/0215 станом на 01.10.2015 р.

Проте, вказане являється лише припущенням, не підтвердженим жодним доказом, та не приймається судом до уваги.

Також, ПрАТ "КИЇВСТАР" зазначає, що ніколи не використовував будь - яким способом літературний твір - текст до твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», як окремий об'єкт авторського права.

Щодо таких тверджень відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом положень ст. 440 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право та суміжні права», майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Статтею 445 ЦК передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право та суміжні права».

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону, об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема музичні твори з текстом і без тексту.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен музичний твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту (ам). Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 11.11.2015 р. №3-994гс15.

Статтею 82 Господарського процесуального кодексу України передбачено, зокрема, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу.

Таким чином, твердження відповідача про невикористання літературного твору - тексу до твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», як окремого об'єкта авторського права, не приймаються судом до уваги, оскільки вимоги чинного законодавства не містять положень щодо обов'язковості використання об'єкта авторського права саме як окремого твору у якості підстав для притягнення винної особи до відповідальності.

При цьому, у матеріалах справи міститься запис відеофіксації використання вказаного твору та інформація, що підтверджує використання відповідачем тексту, який являється самостійним об'єктом авторського права, до твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», автором музики і тексту якого є ОСОБА_5.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 р.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованим стягнення заявленої позивачем компенсації у розмірі 14 500,00 грн., тобто у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за допущене порушення.

Крім того, пунктом 26 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» роз'яснено, що використання творів та/або об'єктів суміжних прав, - якщо інше не встановлено законом, - допускається лише на підставі передбаченого статтею 1107 ЦК України договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

Пунктом 29 цієї ж Постанови звернуто увагу на те, що з огляду на приписи статті 33 ГПК щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати, зокрема, те, що позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем; відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкта суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача 14 500,00 грн. обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні решти позову належить відмовити.

При цьому, інші заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що спір у даній справи виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03110, м. Київ, Червонозоряний проспект, будинок 51; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд.4-А, оф.139; ) 14 500 (чотирнадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. компенсації та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 07.10.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна