КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа№ 910/22455/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Янко І.О. - дов. №29 від 26.07.2016р.

від відповідача: Липська Н.В. - дов. №010-01/2341 від 11.04.2014р.

Козленко Ю.О. - дов. №010-01/1216 від 22.03.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015р.

у справі № 910/22455/15 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний

банк "Експобанк"

до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-

імпортний банк України"

про стягнення 485 000, 00 доларів США

В судовому засіданні 12.10.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованості з повернення вкладу за договором гарантійного депозиту від 10.03.2004р. № 8-2/23-06 в сумі 485 000,00 доларів США.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2015р. у справі №910/22455/15 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, не повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" 08.06.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 13.07.2016р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, строк розгляду справи у відповідності до ст. 69 ГПК України, продовжувався, розгляд справи відповідно до ст. 77 ГПК України відкладався, останній раз на 12.10.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.10.2016р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.10.2016р. заперечували проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення уповноважених учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.03.2004р. між відповідачем - ВАТ "Державний експортно - імпортний банк України" (яке змінило найменування на ПАТ "Комерційний банк "Експобанк"), як принципалом, та позивачем - ТОВ "КБ "Експобанк" (яке змінило найменування на ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України"), як афіліатом, укладено Договір про проведення розрахунків за операціями з платіжними картками банка асоційованого члена міжнародної платіжної системи №8-2/23-06 (далі - Договір про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р.), за умовами якого принципал здійснює обслуговування кореспондентського рахунку афіліата, пов'язане з розрахунками за операціями з емісії та операції з видачі готівки за картками (п. 1.1.), афіліат зобов'язався сплачувати комісійну винагороду за розрахункове обслуговування операцій відповідно до умов тарифів (п. 5.1.2.), у разі сплати принципалом сум, згідно з п. 5.2.3. Договору за рахунок власних коштів принципала, відшкодувати принципалу ці суми в повному обсязі не пізніше 1 банківського дня наступного за днем виникнення заборгованості (п. 5.1.4.)

Також, між сторонами Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р. було укладено Додаткові угоди: №1 від 01.06.2004р., №2 від 09.03.2005р. (про продовження строку дії Договору до 09.03.2006р.), №3 від 09.06.2006р. (про продовження строку дії договору до 06.03.2006р.), №4 від 15.01.2008р., №5 від 06.03.2009р. (про продовження строку дії до 07.09.2007р.), №6 від 20.08.2009р. (продовжено строк дії договору до 07.09.2010р.), №7 від 06.09.2010р. (продовжено строку дії до 07.09.2011р. та встановлено умову про автоматичну пролонгацію за відсутності пропозиції про розірвання), №8 від 29.09.2013р.

10.03.2004р. між відповідачем, з однієї сторони, та позивачем, як вкладником, з іншої сторони, укладено договір гарантійного депозиту №8-4/23-06 (далі - Договір гарантійного депозиту №8-4/23-06 від 10.03.2004р.), за умовами якого з метою забезпечення виконання вкладником своїх зобов'язань, що випливають з пунктів 4.1.3, 4.1.14, 4.1.16, 8.3-8.6 Договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі від 09.12.2003р. №2-23-06 (далі - Договір підтримки) та з п.п. 5.1.2., 5.1.4., 8.4. договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., укладених між вкладником та банком, вкладних розміщує в банку гарантійний депозит в сумі 25 000,00 доларів США на строк з 10.03.2004р. по 08.09.2005р.; внесення гарантійного депозиту підтверджується цим договором та випискою по депозитному рахунку, який буде відкрито вкладником банком для обліку суми гарантійного депозиту, надісланою вкладнику по системі СВІФТ (1.1.), дата вимоги гарантійного депозиту - 09.09.2005р. (п. 1.3.).

Також, між сторонами Договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. було укладено Додаткові угоди: №1 від 09.09.2004р., №2 від 14.01.2005р., №3 від 09.03.2005р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 08.09.2006р.), №4 від 09.03.2006р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 09.09.2009р.), №5 від 04.01.2008р., №6 від 14.11.2008р. (змінено суми та строк розміщення гарантійного депозиту, а саме: до 09.09.2009р. в сумі: до 28.11.2008р. - 201 800,00 доларів США; до 12.12.2008р. - 277 800,00 доларів США; до 26.12.2008 - 354 000,00 доларів США), №7 від 06.03.2009р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 09.03.2010р.), №8 від 20.08.2009р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 09.03.2011), №9 від 06.09.2010р. (змінено дату вимоги гарантійного депозиту на 12.03.2012р.), №10 від 05.09.2011р. (щодо розміщення суми гарантійного депозиту - 354 000,00 доларів США на строк 12.03.2013р.), №11 від 05.03.2013р. (щодо розміщення суми гарантійного депозиту - 485 000,00 доларів США на строк з 17.04.2013р. по 12.03.2014р.), №12 від 12.03.2014р. (щодо розміщення суми гарантійного депозиту - 485 000,00 доларів США на строк до 17.03.2015р.).

10.03.2004р. між відповідачем, як заставодержателем, та позивачем, як заставодавцем, укладено Договір застави майнових прав №8-5/23-06 (далі - Договір застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р.), за умовами п. 1.1. якого заставою за наведеним Договором забезпечуються вимоги заставодержателя, що витікають з п.п. 4.1.3, 4.1.14, 4.1.16, 8.3-8.6 Договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі від 09.12.2003р. №2-23-06 (далі - Договір підтримки) та з п.п. 5.1.2., 5.1.4., 8.4. Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., відповідно до умов якого заставодавець зобов'язаний сплатити заставодержателю комісійну винагороду за розрахункове обслуговування операцій з видачі за картками заставодавця грошей у готівковій формі або операцій з безготівкової оплати товарів та послуг із застосуванням карток заставодавця; відшкодувати заставодержателю суми здійснених ним згідно з п. 5.2.3. Договору про розрахунки платежів за рахунок коштів заставодержателя, сплатити пеню у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем зобов'язань, передбачених п.п. 3.7, 5.1.1. Договору про розрахунки, та у разі затримки розрахунків, передбачених п. 3.8.1. Договору про розрахунки (п. 8.4 Договору про розрахунки).

Пунктом 1.2. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено, що заставодавець з метою забезпечення своїх зобов'язань, викладених у договорі підтримки та у договорі про розрахунки, заставляє майнові права, а саме: право вимоги коштів з рахунку гарантійного депозиту №3561, відкритого заставодавцю заставодержателем відповідно до договору гарантійного депозиту від 10.03.2004р. №8-4/23-06, і яке є предметом застави за цим договором, строком дії до 08.09.2005р. (який уточнювався в подальшому додатковими угодами, зокрема, додатковою угодою №10 визначено граничний строк розміщення - 17.03.2015р.).

Пунктом 1.3. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. сторонами узгоджено, що заставодавець з моменту прострочки виконання заставодавцем зобов'язань по договору підтримки та/або договору про розрахунки, а також у випадку невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов цього договору:

- уступає заставодержателю право вимоги коштів з депозитного рахунку.

- доручає заставодержателю здійснити погашення заборгованості за договором підтримки та /або договором про розрахунки за рахунок коштів, що обліковуються на депозитному рахунку;

Згідно з пунктом 1.5. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., у випадку невиконання або неналежного виконання заставодавцем відповідних положень договору підтримки та/або договору про розрахунки, та/або невиконання заставодавцем відповідних положень цього договору, заставодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

Відповідно до п.п. 2.1.2. п. 2.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., заставодержатель має право у разі невиконання заставодавцем своїх зобов'язань за цим Договором, Договором підтримки, Договором про розрахунки здійснити погашення заборгованості за рахунок коштів, які обліковуються на депозитному рахунку.

Підпунктом 2.1.3. п. 2.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави або його частину згідно з чинним законодавством України та цим Договором у випадку:

- якщо в момент настання терміну виконання заставодавцем зобов'язання (в тому числі і по сплаті будь-яких платежів, які повинні бути здійснені відповідно до договору підтримки та/або договору про розрахунки), забезпеченого заставою згідно з цим договором, воно не буде виконано;

- виникнення у нього права вимагати дострокового погашення боргу та/або дострокового виконання заставодавцем своїх зобов'язань за договором підтримки та/або договором про розрахунки;

- інших випадках, передбачених чинним законодавством, цим Договором, Договором підтримки та/або договором про розрахунки.

Підпунктом в) п.п. 2.1.4. п. 2.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави достроково у випадку, якщо проти заставодавця порушено провадження у справі про банкрутство або прийнято рішення про його ліквідацію.

Відповідно до п.п. 2.1.5. п. 2.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., заставодержатель має право за рахунок предмета застави задовольнити вимоги, зазначені у цьому договорі, в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків.

Пунктом 3.1. Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. визначено, що право застави виникає з дати підписання цього договору повноважними представниками сторін, а припиняється - задоволенням заставодавцем у повному обсязі вимог заставодержателя, забезпечених заставою за цим договором (п. 3.2.).

Також, сторонами Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р. укладено Додаткові угоди до нього, а саме: №1 від 14.01.2005р., №2 від 09.03.2005р., №3 від 09.03.2006р., №4 від 04.01.2008р., №5 від 06.03.2009р., №6 від 20.08.2009р., №7 від 06.09.2010р., якими уточнювались строки розміщення депозиту, №8 від 05.09.2011р. (щодо уточнення суми заставленого права на депозит - 354 000,00 доларів США, право вимоги яких є предметом застави), №9 від 05.03.2013р. (щодо уточнення суми заставленого права на депозит - 485 000,00 доларів США, право вимоги яких є предметом застави, а також встановлення терміну повернення гарантійного депозиту - 12.03.2014р.), №10 (якою уточнено граничний строк розміщення - 17.03.2015р.).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов Договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., Договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р. та Договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., розміщено на рахунку, відкритому у відповідача, депозитні кошти в сумі 485 000,00 доларів США, що підтверджується зокрема виписками по рахунку, довідкою про залишок на особовому рахунку позивача, і що не заперечувалось сторонами спору.

22.01.2015р. постановою Правління Національного банку України №41 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" та рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Експорбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку від 26.01.2015р. №15 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Експобанк", призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" Волощука І.Г. строком на 1 рік: з 26.01.2015р. по 25.01.2016р. включно.

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

30.01.2015р. в газеті "Голос України" опубліковано відомості про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію.

24.02.2015р. відповідач звернувся з листом №023-06/1272 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача (який отримано останнім 26.02.2015р.), в якому відповідач, посилаючись на те, що виконання зобов'язань позивача, які випливають з договору про підтримку членства банку в Міжнародній платіжній системі від 09.12.2003р. №2/23-06, договору про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., забезпечено заставою майнових прав згідно договору застави майнових прав №8-5/23-06 від 10.03.2004р., а саме: заставою права вимоги коштів, розміщених зокрема на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ "Комерційний банк "Експобанк", відкритих у ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" згідно з умовами договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., враховуючи положення ч. 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вказував на те, що право вимоги належних ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" коштів, що є предметом застави, повинно бути включено до складу ліквідаційної маси, та використуватися виключно для позачергового задоволення вимог ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України", а саме: поточна заборгованість в сумі 7 941 081,38 грн. та поточна заборгованість в сумі 1 795,96 євро за Договором про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р., 123 711,55 грн. - пеня.

Довідкою від 18.05.2015р. №2956 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" підтвердила, що ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" визнано кредитором ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" в сумі 8 604 859,06 грн. з віднесенням до 7 черги задоволення у відповідності до статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

09.06.2015р. відповідач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію позивача з листом №023-06/1272 (який отримано останнім 12.06.2015р.), в якому відповідач вказував на те, що ним отримано від позивача довідку від 02.06.2015р. про акцептування його вимог в сумі 8 604 859,06 грн. та їх віднесення до 7 черги Переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Комерційний банк "Експобанк".

Проте, оскільки виконання зобов'язань ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" перед ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" забезпечено заставою майнових прав, а саме: заставою права вимоги коштів, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ "Комерційний банк "Експобанк", відкритих у ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" згідно з умовами Договору гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., а також враховуючи положення ч. 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідач вказував на те, що право вимоги коштів ПАТ "Комерційний банк "Експобанк", що є предметом застави, повинно бути включено до складу ліквідаційної маси, та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України". Таким чином, відповідач просив:

- включити його вимоги (право вимоги коштів, що є предметом застави) до складу ліквідаційної маси та забезпечити можливість їх використання виключно для позачергового задоволення вимог банку;

- погодити звернення стягнення на предмети застави за яким є майнові права, а саме: право вимоги коштів з вкладних рахунків, розміщених зокрема, згідно з Договором гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р., для задоволення вимог ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України".

07.07.2015р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" направила відповідачу лист №3843 (який отримано відповідачем 10.07.2015р. згідно поштового повідомлення про вручення), в якому вказано на те, що відповідно до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Комерційний банк "Експобанк", відповідача визнано кредитором на суму 8 604 859,06 грн.

Крім того, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" посилаючись на приписи статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з метою врегулювання питання, викладеного у листі від 09.06.2015р. №023-06/1272, запропонувала відповідачу повернути кошти, розміщені згідно з договором гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. на накопичувальний рахунок №3 в Операційному департаменті НБУ АТ "КБ "Експобанк" за реквізитами: SWIFT Code NBU UA UX, JP Morgan Chase Bank, New York, SWIFT Code: CHASUS33, Account 400807238, 270 Park Avenue, New York, NY 10017, USA, для подальшого їх продажу та задоволенню вимог відповідача відповідно до ч. 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

31.07.2015р. відповідач листом №023-06/5250, надісланим у відповідь на лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" №3843 від 07.07.2015р., відмовив позивачу у перерахунку коштів та вимагав здійснити звернення стягнення на предмет застави шляхом відступлення йому майнового права за договором гарантійного депозиту відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

13.08.2015р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" листом №4446 відмовила у погодженні звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав, оскільки внаслідок здійсненої конвертації депозитного вкладу (485 000,00 доларів США) з доларового еквівалента у гривневий за курсом на день відкликання банківської ліцензії, відповідач не лише задовольнить свої вимоги, але й безпідставно отримає суму коштів, що перевищує його вимоги до позивача та призведе до порушення п. 4.21. 4 розділу V Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012р. №2

Крім того, позивач вимагав негайно повернути кошти, розміщені в іноземній валюті за договором гарантійного депозиту №8-2/23-06 від 10.03.2004р. на накопичувальний рахунок, відкритий в НБУ, згідно реквізитів, вказаних у листі від 07.07.2015р. №3843 з метою їх продажу відповідно до ч. 10 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та погашення заборгованості перед відповідачем у національній валюті згідно визнаної та затвердженої фондом суми заборгованості.

Згідно поданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" довідки про заборгованість ПАТ "Комерційний банк "Експобанк" перед ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" на початок ліквідації (26.01.2015р.), розмір заборгованості складає загалом 8 097 743,77 грн. (8 064 792,93 грн. та 1 795,96 євро).

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що вимоги відповідача за Договором про проведення розрахунків №8-2/23-06 від 10.03.2004р. (з урахуванням Додаткових угод) забезпечені заставою майнових прав на депозитні кошти в сумі 485 000,00 доларів США, а тому згідно вказаного Договору застави майнових прав (з урахуванням Додаткових угод) вони підлягають задоволенню у будь-якому випадку за рахунок заставного майна, яке повинно бути включено до складу ліквідаційної маси та використовуватися виключно для позачергового задоволення вимог відповідача.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 50 Закону встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд гарантування приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку.

Частиною 3 ст. 51 Закону передбачено, що Фонду заборонено продавати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду способів, порядку та умов продажу майна такого банку, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати чи пошкодження, а також у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 4.21 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (далі - Положення), уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до цього Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як вказувалося вище, у січні 2015 року розпочалася процедура ліквідації позивача у справі, а тому вимоги, заявлені відповідачем в процедурі ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" підлягають переведенню в національну валюту України і задоволення вимог кредитора також має відбуватися у національній грошовій одиниці відповідно до визнаної суми, адже чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредитора неплатоспроможного банку у ліквідаційній процедурі в іншій валюті, ніж національна.

Таким чином, оскільки в забезпечення зобов'язання за договором про розрахунки позивачем було передано відповідачу право майнової вимоги на 485 000,00 доларів США, здійснивши перерахунок коштів, що перебувають на гарантійному депозиті у кредитора, із доларів США у національну валюту - гривню, вбачається, що сума коштів, котра перебуває нині на депозитному рахунку у відповідача станом на час звернення позивача до суду з даним позовом значно перевищує розмір вимоги, яка зазначена у реєстрі акцептованих вимог. А тому, у зв'язку з тим, що кошти згідно з договором гарантійного депозиту розміщені в іноземній валюті, звернення стягнення на предмети застави в іноземній валюті за вищевказаними договорами буде мати наслідком порушення норм Положення і кредитор не лише задовольнить свої вимоги до банку, а й безпідставно отримає суму коштів, що значно перевищує його вимогу до банку, який ліквідується.

Крім того, описана ситуація суперечить вимогам ч. 2 ст. 50 Закону, в якій зазначено, що кошти, які залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ст. 52 Закону майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя.

Статтею ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

Але, спеціальним нормативним актом, що регулює правовідносини, які виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків із ринку та ліквідації банків є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", прийнятий з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить йому.

Таким чином, для правовідносин, що виникають під час здійснення тимчасової адміністрації чи ліквідації банку від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладу фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 52 Закону визначено черговість задоволення вимог кредиторів.

У разі відступлення права вимоги за вищевказаною нормою, відбудеться протиправна передача грошових коштів кредитору у більшому обсязі, ніж визнано реєстром акцептованих вимог, а це порушить черговість задоволення вимог та призведе до збитків позивача через неправомірне виведення із ліквідаційної маси коштів, котрі підлягають включенню до неї. Такі дії призведуть до порушення прав усіх кредиторів банку, у тому числі і держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, котрий також являється його кредитором, що є недопустимим з огляду на ч. 2 ст. 1 Закону, в якій вказано про захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 3 ст. 52 Закону встановлено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за піною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Отже, законодавство встановлює диспозитивність вищевказаної норми та передбачає право звернення стягнення, а не обов'язок. Тобто, звернення стягнення у даній статті закону не носить імперативний характер.

Розмір грошових коштів в іноземній валюті, що знаходяться в заставі у відповідача є неспівмірним з вимогами останнього, адже вартість предмету застави після його конвертації у національну валюту, буде значно перевищувати суму боргу позивача перед відповідачем.

Крім того, Закон дає пряму вказівку на обов'язок уповноваженої особи Фонду включити різницю коштів від реалізації заставного майна та погашення заборгованості перед заставодержателем до ліквідаційної маси банку. У разі звернення стягнення на іноземну валюту за вимогою відповідача матиме місце пряме порушення вищевказаної норми закону, а тому такий метод задоволення вимог відповідача не може бути реалізований.

Таким чином, для отримання максимального прибутку для позивача, якнайповнішого задоволення вимог його кредиторів, серед яких є держава в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, для неухильного виконання вимог чинного законодавства та задоволення вимог відповідача правомірним видається шлях погашення заборгованості позивача перед відповідачем внаслідок повернення грошових коштів, що розміщені в іноземній валюті за договором гарантійного депозиту на накопичувальний рахунок, відкритий в Національному банку України з метою їх продажу. За рахунок даної операції позивач отримає кошти у гривні, з яких буде погашено заборгованість перед відповідачем.

Станом на час розгляду справи суду не подано доказів оскарження в судовому порядку відповідачем рішення ліквідатора банку про віднесення його вимог до 7-ї черги задоволення.

Встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи дають підстави вважати безпідставним утримання відповідачем 485 000,00 доларів США грошових коштів, що належать позивачеві.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів моє бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі.

З огляду на викладене, утримання відповідачем на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення 495 000 доларів США, що належать позивачеві, підтверджується належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовано.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові від 16.03.2016р. у справі №910/22496/15 між сторонами даної справи.

Місцевий господарський суд не звернув уваги на вказані обставини справи, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в позові.

При цьому посилання відповідача в суді апеляційної інстанції на відсутність предмету спору у зв'язку із завершенням в квітні 2016р. процедури звернення стягнення на предмет застави, та повідомлення, що залишок коштів після завершення погашення, за рахунок заставних коштів, акцептованих забезпечених вимог банку в процедурі ліквідації позивача, перераховано на кореспондентський рахунок позивача, та надано меморіальний ордер та виписки по рахункам вкладника (а.с.66-71, т.2) не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" підлягає задоволенню з підстав, викладених у ній, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015р. у справі № 910/22455/15 підлягає скасуванню у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

У відповідності до ст.49 ГПК України оскільки позивач на момент звернення з позовом до суду був звільнений від сплати судового збору, у зв'язку з задоволенням позову з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню 73080, 00 грн. судового збору за подання позивачем позовної заяви, а у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, не звільненого від сплати судового збору на момент подачі апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 80 388, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015р. у справі № 910/22455/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015р. у справі №910/22455/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (13150, м. Київ, вул. Горького, буд.127, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" (01054, м.Київ, вул. Дмитрівська, буд.18/24, ) грошові кошти у розмірі 485 000,00 доларів США.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (13150, м. Київ, вул. Горького, буд.127, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" (01054, м.Київ, вул. Дмитрівська, буд.18/24, ) 80 388, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (13150, м. Київ, вул. Горького, буд.127, ) в дохід Державного бюджету України 73080, 00 грн. судового збору за подання позивачем позовної заяви.

7. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

8. Матеріали справи № 910/22455/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров