ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.09.16р. Справа № 904/6251/16
За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ВИРОБНИЧО-ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ "БІЗНЕС-МОДУЛЬ", м.Кам'янське

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАУБЕР ХОЛДІНГС УКРАЇНА", м.Дніпро

про стягнення 93531,98 грн.

Суддя: Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 07.12.15;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 41 від 25.01.16.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ВИРОБНИЧО-ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ "БІЗНЕС-МОДУЛЬ" звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАУБЕР ХОЛДІНГС УКРАЇНА" про стягнення 93 531,98 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням умов договору поставки № 3714 від 29.10.14

Ухвалою суду від 17.08.16 розгляд справи відкладений до 27.09.16.

Позивач в судове засідання з'явився, надав пояснення, відповіді на поставлені питання та документи. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання з'явився, проти позову заперечує, не погоджується із сумою нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 17.08.16 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки №3714 від 29.10.14, відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити продукцію в номенклатурі, кількості, строки та цінам, зазначеним у специфікації(ях), що є невідємною частиною цього договору, а покупець прийняти продукцію та сплатити за нього грошову суму рівну вартості партії (1.2. договору). Згідно з п.2.1. договору ціна продукції зазначена у специфікації і може бути змінена тільки за письмовим погодженням сторін. Загальна вартість кожної партії продукції по договору визначається відповідно у специфікації(ях), що є невідємною частиною цього договору. У випадку нездійснення, або часткове здійснення покупцем попередньої оплати у відповідному місяці поставки, згідно строку визначеного у дійсному договорі поставки та специфікації(ях), така специфікація(ї) припиняє свою дію у частині нездійснених покупцем платежів (п. 2.3 договору). Відповідно до п. 2. 4. договору сума договору становить загальну суму підписаних сторонами специфікацій. Згідно з п. 5. 1 договору розрахунки по договору за продукцію, що поставляється у відповідному місяці, покупець здійснює шляхом попереднього перерахування коштів на рахунок постачальника в національній валюті в розмірі 100% вартості продукції, згідно виставленого рахунка, якщо інше не вказано у додатку.

Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого позивач вимушений був звернутися до суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/10235/15, стягнуто з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Заубер Холдінгс Україна на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-фінансової компанії Бізнес-Модуль 1 200 096, 00 грн. заборгованості за договором ; 196 815, 74 грн. пені; 20 973, 12 грн. інфляційних втрат; 19 727, 61 грн. 3% річних та 21 564,19 грн. витрат на сплату судового збору.

В позовній заяві позивач посилається на те, що рішення суду відповідачем було виконано 08.07.16.

Тому він просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 21.11.15 по 08.07.16 в розмірі 22 785,38 грн. та інфляційні втрати за період з листопада 2015 по червень 2016 в розмірі 70 746,60 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно інформаційного листа ВГСУ №01-06/928/2012 від 17.07.12, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, в силу приписів статті 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (див. постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183 і постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2011 № 11/109).

Відповідач у судове засідання надав докази того, що рішення по справі № 10235/15 було фактично виконане 29.06.16 (копія платіжного доручення №584 від 29.06.16 на суму 1 459 176,66 грн., копія з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, з якого вбачається, що датою стягнення є: 29.06.16). Особливістю цього спору є те, що грошові кошти були стягнуті у примусовому порядку органами державної виконавчої служби і від волі боржника не залежав строк передачі органами ДВС на користь позивача грошових коштів стягнутих у примусовому порядку. А отже, в цій конкретній справі датою виконання зобов'язання слід вважати день примусового списання коштів з рахунку боржника, тобто - 29.06.2016. Тому, не можна погодитись із твердженням позивача, що рішення є виконаним 08.07.2016.

Також, згідно п. 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" N 14 від, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

За розрахунком суду, розмір 3% річних за період з 21.11.15 по 28.06.16 становить 21 750,49 грн.

Крім того, у зв'язку із порушенням умов договору, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 70 746,60 грн. за період прострочення з листопад 2015-червень 2016. Розрахунок позивача відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичні помилки. Тому, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на Відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11, 509, 525, 526, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 82-85,121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ЗАУБЕР ХОЛДІНГС УКРАЇНА (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 160; код 35682355) на користь позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ВИРОБНИЧО-ФІНАНСОВОЇ КОМПАНІЇ БІЗНЕС-МОДУЛЬ (51931, АДРЕСА_1; код 33523123) 70 746,60грн. інфляційних втрат; 21 750,49 грн. 3% річних та 1402,99 грн. витрат на оплату судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення підписано 03.10.15.