РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016Справа №910/13081/16

За позовом Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи»

про стягнення 1 553 144,46 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Карманова О.М. (дов. №76 від 09.08.2016);

від відповідача - Смосюк С.М. (дов. від 31.12.2015);

ВСТАНОВИВ:

19.07.2016 Державне підприємство «Сервісно-видавничий центр» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи» про стягнення заборгованості:

- за договором від 17.12.2012 №074-01/2012 у розмірі 542 124,79 грн., пені - 282 539,87 грн., інфляційних втрат - 144 563,94 грн. та 3% річних - 20 963,96 грн;

- за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402,75 грн., пені - 137 929,16 грн., інфляційних втрат - 63 811,78 грн. та 3% річних - 9 405,51 грн.;

- за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362,44 грн., пені - 28 958,63 грн., інфляційних втрат - 14 974,61 грн. та 3% річних - 2 077,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати комунальних послуг відповідно до договорів про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг від 17.12.2012 №074-01/2012, №074-02/2012 та №074-03/2012.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.07.2016 порушено провадження по справі №910/13081/16, розгляд справи призначено на 09.08.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.08.2016 у зв'язку із неявкою представника відповідача, невиконанням ним вимог ухвали суду від 21.07.2016, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 06.09.2016.

05.09.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази для долучення до матеріалів справи.

Крім того, 05.09.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що договори про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг від 17.12.2012 №074-01/2012, №074-02/2012 та №074-03/2012 є розірваними з 24.07.2015, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу, заявленого до стягнення після припинення дії договорів обслуговування з 25.07.2015 та нарахованих на цей борг інфляційних втрат, 3% річних і пені не підлягають задоволенню. Також відповідач вказував, що позивачем не надавалися послуги за період з квітня по липень 2015 року, і у розрахунках позивача виявлені неточності, методологічні та арифметичні помилки. При цьому відповідач просив суд застосувати річну позовну давність за нарахованими позивачем штрафними санкціями за період до 19.07.2015 та трирічну позовну давність за нарахованими інфляційними втратами та 3% річних за період до 19.07.2013.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.09.2016 у зв'язку із необхідністю витребування додаткових доказів по справі, розгляд справи відкладено на 15.09.2016.

13.09.2015 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано клопотання про призначення експертизи по справі, а також надано письмові пояснення по справі і контррозрахунок.

15.09.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав письмові пояснення по суті справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.09.2016 продовжено розгляд справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 29.09.2016.

У судове засідання 29.09.2016 з'явилися представники сторін, надали пояснення по справі.

У судовому засіданні 29.09.2016 представник відповідача підтримав клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Представник позивача проти призначення експертизи у справі заперечив.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу. Сторони і прокурор, який бере участь в судовому процесі, мають право до початку проведення судової експертизи заявити відвід судовому експерту в порядку та з підстав, зазначених у частинах п'ятій і шостій статті 31 цього Кодексу.

Згідно п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судову експертизу може бути призначено судом як у порядку підготовки справи до розгляду, так і в процесі розгляду на підставі пункту 5 статті 65 та пункту 1 частини другої статті 79 ГПК.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Як зазначається в пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення у справі судової економічної експертизи для визначення правильності нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 29.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

17.12.2012 між Державним підприємством «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України» (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи» (далі -відповідач, замовник) було укладено договір про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг №074-01/2012 (далі - договір-1), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування Торгового центру за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а (далі - Торговий центр), а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 2965,60 кв.м. Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток №1 до договору-1) вартість послуг на місяць за договором становить 30 000,00 грн.

Також 17.12.2012 між сторонами було укладено договір про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг №074-02/2012 (далі - договір-2), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування площ замовника, розташованих в межах Торгового центру «Будинок одягу» за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а, а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 1020 кв.м. Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток №1 до договору-1) вартість послуг на місяць за договором становить 16 592,48грн.

Крім того, 17.12.2012 між сторонами було укладено договір про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг №074-03/2012 (далі - договір-3), відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого виконавець забезпечує експлуатаційне обслуговування площ замовника, розташованих в межах Торгового центру «Будинок одягу» за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8-а, а замовник бере участь у витратах виконавця на займаних ним площах - 236,4 кв.м. Вартість послуг з експлуатаційного обслуговування встановлюється відповідно до кошторису витрат (додаток 1 до цього договору), що перераховується щомісячно на індекс інфляції, починаючи з грудня 2012 року, якщо індекс інфляції більше ніж 102%. Згідно із кошторисом (додаток №1 до договору-3) вартість послуг на місяць за договором становить 3 583,33 грн.

Відповідно до п. п. 2.1.3, 2.1.5, 2.1.6 договорів 1, 2, 3 виконавець зобов'язується надавати замовнику не пізніше останнього дня кожного місяця рахунки на оплату витрат з експлуатаційного обслуговування площ за поточний місяць; надавати замовнику з 20 числа поточного місяця по 20 число місяця, наступного за звітним рахунки за надані комунальні послуги за поточний місяць; надавати замовнику з 1 по 5 число кожного місяця, наступного за звітним, акти виконаних робіт.

Згідно з п. п. 2.2.1, 2.2.2 договорів 1, 2, 3 замовник зобов'язується сплачувати суму витрат на експлуатаційне обслуговування площ в повному обсязі, відповідно до встановлених виконавцем рахунків не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним; сплачувати суми за надання комунальних послуг протягом 5 банківських днів з дати отримання замовником, виставлених виконавцем рахунків.

За умовами п. 4.3 договорів за порушення термінів сплати витрат з експлуатаційного обслуговування площ, вартості комунальних послуг та телекомунікаційних послуг замовник сплачує за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який вона сплачується, від не перерахованої у строк суми.

Відповідно до п. 5.1 договорів 1, 2, 3 договори набирають чинності з моменту підписання та діють до 16.12.2013 включно, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання сторонами. Сторонами встановлено, що умови цих договорів відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України у зв'язку з реорганізацією Державного підприємства «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів України у м. Києві», на підставі правонаступництва Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр Державної податкової служби України» згідно з наказом ДПС України від 22.09.2012 №541 вступає в дію у частині розрахунків з 01.10.2012.

Пунктом 5.3 договорів сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цих договорів до закінчення строку їх чинності за один місяць, вони вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цими договорами.

Про намір дострокового припинення договорів сторони зобов'язані повідомити одна одну не менше, ніж за один місяць до передбачуваної дати припинення цих договорів (п. 5.4 договорів 1, 2, 3).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем належним чином не виконувалися умови вказаних вище договорів, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість за договором від 17.12.2012 №074-01/2012 у розмірі 542 124,79 грн., пені - 282 539,87 грн., інфляційних втрат - 144 563,94 грн. та 3% річних - 20 963,96 грн; за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402,75 грн., пені - 137 929,16 грн., інфляційних втрат - 63 811,78 грн. та 3% річних - 9 405,51 грн.; за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362,44 грн., пені - 28 958,63 грн., інфляційних втрат - 14 974,61 грн. та 3% річних - 2 077,02 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача зобов'язань за договорами про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг від 17.12.2012 №074-01/2012, №074-02/2012 та №074-03/2012.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладені між сторонами договори є договорами про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Таким чином, несплата відповідачем за експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг свідчить про неналежне виконання ним зобов'язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги.

Відповідно до п. 2 ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. п. 2.2.1, 2.2.2 договорів 1, 2, 3 замовник зобов'язується сплачувати суму витрат на експлуатаційне обслуговування площ в повному обсязі, відповідно до встановлених виконавцем рахунків не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним; сплачувати суми за надання комунальних послуг протягом 5 банківських днів з дати отримання замовником, виставлених виконавцем рахунків.

Позивачем надано відповідачу послуги з експлуатаційного обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг за спірний період, що підтверджується актами виконаних робіт (надання послуг), підписаними уповноваженими представниками сторін, та виставленими рахунками на оплату.

Доказів того, що позивачем вказані вище послуги не надавалися, зокрема, у квітні-липні 2015 року, матеріали справи не містять.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договорами про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг від 17.12.2012 №074-01/2012, №074-02/2012 та №074-03/2012, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманих послуг та має перед позивачем заборгованість у сумі 847 889,98 грн., а саме: за договором №074-01/2012 у розмірі 542 124,79 грн., за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402,75 грн., та за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362,44 грн.

Доказів сплати відповідачем зазначеної заборгованості суду не надано.

Разом з тим, оскільки відповідач користувався наданими послугами, які надавалися позивачем, то він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг від 17.12.2012 №074-01/2012, №074-02/2012 та №074-03/2012, у сумі 847 889,98 грн., а саме: за договором №074-01/2012 у розмірі 542 124,79 грн., за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402,75 грн., та за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362,44 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача про розірвання договорів з 24.07.2015, виходячи з наступного.

Про намір дострокового припинення договорів сторони зобов'язані повідомити одна одну не менше, ніж за один місяць до передбачуваної дати припинення цих договорів (п. 5.4 договорів 1, 2, 3).

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 17.06.2015 надіслав позивачу листи про розірвання договорів, в свою чергу позивач листами від 02.07.2015 повідомив відповідача про заперечення у розірванні вказаних договорів, чим дотримався строку, встановленого ст. 188 ГК України щодо розгляду відповідної пропозиції про розірвання договору та надання обґрунтованих відповідей.

Зважаючи на вказане, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, проте в матеріалах справи відсутні докази дотримання відповідачем вказаної процедури розірвання договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

А тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Разом з тим відповідач, заперечуючи проти позову, просить суд застосувати наслідки спливу загального строку позовної давності до вимог позивача стосовно нарахування сум втрат від інфляції і 3% річних.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

В абзаці першому підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Таким чином, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, викладену у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають до задоволення за період з 19.07.2013 (враховуючи дату звернення позивача до суду - 19.07.2016) по 15.03.2016 (кінцевий період нарахування, визначений позивачем у позовній заяві)..

Крім того, у пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки суми 3% річних і втрат від інфляції та періоди їх нарахування, господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що вони неправильні.

Отже, за розрахунком суду сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 19.07.2013 по 15.03.2016, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, за договором №074-01/2012 складає 19 788,82 грн., за договором №074-02/2012 - 8 776,81 грн. та за договором №074-03/2012 - 1 941,66 грн.

Сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 19.07.2013 по 15.03.2016, враховуючи його заяву про застосування строку позовної давності та періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, за договором №074-01/2012 складає 126 958,75 грн., за договором №074-02/2012 - 55 471,70 грн. та за договором №074-03/2012 - 13 148,46 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за договором від №074-01/2012 пеню у розмірі 282 539,87 грн., за договором №074-02/2012 пеню у розмірі 137 929,16 грн., за договором №074-03/2012 пеню у розмірі 28 958,63 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

За умовами п. 4.3 договорів за порушення термінів сплати витрат з експлуатаційного обслуговування площ, вартості комунальних послуг та телекомунікаційних послуг замовник сплачує за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який вона сплачується, від не перерахованої у строк суми.

Відповідно до п.4.3 Постанови №10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Проте, як встановлено судом, позивачем було нараховано пеню за порушення відповідачем строків внесення плати за договорами про експлуатаційне обслуговування нерухомого майна і надання комунальних послуг від 17.12.2012 №074-01/2012, №074-02/2012 та №074-03/2012 за період з 06.01.2013 по 15.03.2016.

З урахуванням позиції Вищого господарського суду України та з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення пеня за період з 15.10.2015 по 15.03.2016 за договором №074-01/2012 у сумі 109 602,44 грн., за договором №074-02/2012 - у сумі 61 231,73 грн. та за договором №074-03/2012 - у сумі 11 673,64 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи» (04053, м. Київ, Львівська площа, 8-а, код 33695378) на користь Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» (04080, м. Київ, вул. Нижньоюрківська, буд. 6, код 25286486) заборгованість за договором №074-01/2012 у розмірі 542 124 (п'ятсот сорок дві тисячі сто двадцять чотири) грн. 79 коп., пеню у розмірі 109 602 (сто дев'ять тисяч шістсот дві) грн. 44 коп., 3% річних - 19 788 (дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 82 коп. та інфляційні втрати - 126 958 (сто двадцять шість тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 75 коп.; заборгованість за договором №074-02/2012 у розмірі 250 402 (двісті п'ятдесят тисяч чотириста дві) грн. 75 коп., пеню у розмірі 61 231 (шістдесят одну тисячу двісті тридцять одну) грн. 73 коп., 3% річних - 8 776 (вісім тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 81 коп. та інфляційні втрати - 55 471 (п'ятдесят п'ять тисяч чотириста сімдесят одну) грн. 70 коп.; заборгованість за договором №074-03/2012 у розмірі 55 362 (п'ятдесят п'ять тисяч триста шістдесят дві) грн 44 коп., пеню у розмірі 11 673 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 64 коп., 3% річних - 1 941 (одну тисячу дев'ятсот сорок одну) грн. 66 коп. та інфляційні втрати - 13 148 (тринадцять тисяч сто сорок вісім) грн. 46 коп., а також судовий збір у розмірі 18 842 (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 41 коп. видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане 04.10.2016.

Суддя В.О. Демидов