ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Справа № 909/1353/15
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

головуючого - суддів:Поляк О.І. (доповідач), Ходаківської І.П., Бакуліної С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016
у справі № 909/1353/15 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовомДержавного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь"
простягнення суми,

за участю представників

від позивача: Лепесій Д.О.;

від відповідача: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 у справі № 909/1353/15 (суддя - Шкіндер П.А.) відмовлено в задоволенні позову ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" до ТОВ "Мізунь" про стягнення 38 345,93 грн заборгованості.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 909/1353/15 (головуючий суддя - Бойко С.М., судді: Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.) скасовано рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 у справі № 909/1353/15. Задоволено позов ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" до ТОВ "Мізунь" про стягнення 38 345,93 грн заборгованості. Стягнуто з ТОВ "Мізунь" на користь ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" 38 345,93 грн заборгованості за договором № КД2160-00 від 04.02.2013.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізунь" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 909/1353/15 та залишити в силі рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 у цій справі.

Касаційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: ст.ст. 256, 258, ч. 5 ст. 261, ч.ч. 3, 4 ст. 267, ч. 2 ст. 527, ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку із звільненням ОСОБА_5, ОСОБА_6 з посади судді Вищого господарського суду України згідно з постановою Верховної ради України від 22.09.2016 справу № 909/1353/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: Поляк О.I. - головуючий, Ходаківська І.П., Бакуліна С.В.

03.10.2016 позивачем до Вищого господарського суду України було подано відзив на касаційну скаргу у якому ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" просило залишити постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 909/1353/15 без змін, а касаційну скаргу ТОВ "Мізунь" - без задоволення.

У призначене судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 04.02.2013 між ТОВ "Мізунь" (замовник), та ДП "Український державний георозвідувальний інститут" (виконавець) було укладено договір № КД2160-00 з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування (Ново-Мізунське родовище (свердловини №№ 4, 8-г)), відповідно до п. 1 якого виконавець зобов'язався виконати для замовника, а замовник зобов'язався прийняти й оплатити роботи з моніторингу та наукового і супроводження надрокористування (далі - роботи) Ново-Мізунським родовищем (свердловини №№ 4, 8-г) відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, моніторинг та наукове супроводження здійснюється на підставі Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 та Угоди про умови користування надрами від 17 квітня 2012 року № 5526, що є додатком до спеціального дозволу на користування надрами.

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що обсяг робіт, етапи (підетапи) та строки їх виконання наведені в календарному плані у додатку, який є невід'ємною частиною цього договору та складається виконавцем щомісячно.

Відповідно до п. 3.1 договору строки виконання робіт або їх етапів (підетапів) визначаються календарним планом (додаток № 1) на поточний рік.

Згідно з п.п. 4.1 - 4.3 договору перелік звітної документації, що підлягає оформленню та здаванню виконавцем замовнику за окремими етапами (підетапами) виконання робіт та за договором у цілому, а також вимоги до їх змісту визначаються цим договором. По завершенню кожного етапу (підетапу) виконавець надає замовнику акт здавання-приймання робіт в 2-х примірниках та інформаційний звіт у письмовій формі. Замовник протягом 5 робочих днів з дня одержання звітних документів та акта здавання-приймання робіт, зазначених в п. 4.1 цього договору, якщо виконані роботи відповідають умовам договору, зобов'язаний направити виконавцю підписаний та належним чином оформлений акт здавання-приймання робіт.

Пунктами 5.1 - 5.4 договору сторони погодили, що загальна вартість робіт згідно з цим договором визначається протоколом узгодження договірної ціни, який є додатком 2 до договору. Вартість кожного окремого етапу (підетапу) зазначається в календарному плані (додаток 1) у межах узгодженої загальної вартості робіт згідно з цим договором. Замовник перераховує виконавцю аванс у розмірі 25% від вартості робіт за відповідним етапом (підетапом). Перерахування авансу здійснюється на підставі рахунку-фактури виконавця протягом 10 робочих днів з дати отримання рахунку. Остаточний розрахунок за виконаний етап (підетап) здійснюється замовником на підставі акту здавання-приймання робіт протягом 10 робочих днів з дати його підписання.

Відповідно до п. 6.2 договору у разі несвоєчасної оплати за виконані роботи замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання своїх обов'язків.

Згідно з п. 10.4 договору він набирає чинності з дати його підписання і діє до 17.04.2032.

Пунктом 11 договору сторони визначили додатки до договору: додаток № 1 Календарний план; Додаток № 2 Протокол узгодження договірної ціни.

Додатком № 1 до додаткової угоди № 1 від 02.12.2013 до вказаного договору сторонами було узгоджено календарний план на 2014 рік, в якому наведені обсяг робіт, етапи (підетапи) та строки їх виконання, зокрема передбачено, що вартість робіт на об'єкті Ново-Мізунське родовище (свердловини №№ 4,8-г) становить: І етапу - 19 710,00 грн, термін виконання - березень 2014 року; ІІ етапу - 19 710,00 грн, термін виконання - червень 2014 року; ІІІ етапу - 19 710,00 грн, термін виконання - вересень 2014 року; IV етапу - 19 710,00 грн, термін виконання - грудень 2014 року.

Згідно з додатком № 2 до додаткової угоди № 1 від 02.12.2013 до договору сторонами складено протокол узгодження договірної ціни на 2014 рік, у сумі 65 700,00 грн.

Вказані додаток № 1 "Календарний план" та Додаток № 2 "Протокол узгодження договірної ціни" підписані та скріплені печатками сторін.

Протягом 2013 року ДП "Український державний георозвідувальний інститут" надавалися послуги ТОВ "Мізунь" відповідно до вищевказаного договору.

Апеляційним господарським судом встановлено, що ДП "Український державний георозвідувальний інститут" було надіслано ТОВ "Мізунь" супровідний лист № 513 від 20.03.2014 разом з актами здавання-приймання наданих послуг в 2-х примірниках та звітні матеріали відповідно до розділу 4 договору від 04.02.2013. Вказане узгоджується з копією реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень від 21.03.2014.

Відповідно до акту здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014, який з боку замовника підписано ОСОБА_8, вартість послуг першого етапу за додатковою угодою № 1 від 02.12.2013, наданих ДП "Український державний георозвідувальний інститут", становить 19 710,00 грн.

Вказане підтверджується також рахунком № 436 від 18.03.2014 на оплату за проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування (Ново-Мізуньське родовище) І етап за додатковою угодою № 1 від 02.12.2013 до договору № КД2160-00 від 04.02.2013.

У зв'язку з несплатою ТОВ "Мізунь" вартості послуг, прийнятих замовником за актом здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014, ДП "Український державний георозвідувальний інститут" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Мізунь" про стягнення з останнього 38 345,93 грн з яких: 19 710 грн - основного боргу, 3 298,86 грн - пені, 980,10 грн - 3% річних, 14 356,97 грн - інфляційних втрат.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено надання відповідачу послуг, обумовлених договором № КД 2160-00 від 04.02.2013, оскільки акт здавання-приймання робіт за першим етапом 2014 року № 1/2014 від 18.03.2014 підписаний з боку ТОВ "Мізунь" неуповноваженою особою та не може бути належним доказом, який підтверджує факт надання послуг відповідачу. Внаслідок підписання даного акту не директором відповідача, він не може бути підставою для фінансових розрахунків між сторонами. Позивачем не подано до суду доказів на підтвердження факту надання відповідачу послуг в повному обсязі, які передбачено п.п. 4.2, 4.3 договору № КД 2160-00 від 04.02.2013, а саме укладеного у письмовій формі інформаційного звіту. Крім того, позивачем не подано доказів (квитанцій про відправлення поштових відправлень, повідомлень про вручення поштових відправлень, описів цінних листів, тощо) про направлення рахунку на передоплату, рахунку на оплату та акту здавання-прийняття відповідачу та отримання останнім вказаних документів.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та приймаючи нове про задоволення позовних вимог, апеляційний господарський суд на підставі поданих ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" до господарського суду апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме супровідного листа № 513 від 20.03.2014 та реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень від 21.03.2014, встановив, що акти здавання-приймання наданих послуг в 2-х примірниках та звітні матеріали було надіслано на адресу ТОВ "Мізунь". При цьому, враховуючи наявність повернення підписаного відповідачем акту здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що позивачем належним чином виконано зобов'язання за договором від 04.02.2013, у зв'язку з чим у відповідача відповідно до п. 5.4 вказаного договору виник обов'язок з оплати виконаних робіт до 01.04.2014 (включно). Таким чином, на думку господарського суду апеляційної інстанції, відповідачем було допущено прострочення виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт починаючи з 02.04.2014.

Колегія суддів висновки апеляційного господарського суду про те, що відповідачем було допущено прострочення виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт починаючи з 02.04.2014 вважає передчасним та таким, що зроблено з порушенням процесуальних норм, що призвело до неповного з'ясування обставин справи, які мають значення для правильного вирішення даного спору по суті, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, здійснюючи кваліфікацію правовідносин, які склалися між сторонами, господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договір від 04.02.2013 за своєю правовою природою є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

При цьому, згідно з п. 1 вказаного договору виконавець зобов'язався виконати для замовника, а замовник зобов'язався прийняти й оплатити роботи з моніторингу та наукового і супроводження надрокористування.

Пунктами 4, 6 Положення про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 96 від 11.03.2013 (чинного на момент укладення договору) визначено, що моніторинг та наукове супроводження - це системне регулярне спостереження за об'єктом надрокористування і виконанням особливих умов, передбачених спеціальним дозволом на користування надрами (далі - дозвіл), та його невід'ємною частиною - угодою про умови користування надрами (далі - угода); оцінка стану, моделювання та прогнозування змін геологічного середовища; консультативно-методичне забезпечення всіх етапів, стадій та видів робіт, передбачених програмою робіт на ділянці надр (далі - програма робіт), яка є додатком до угоди; розроблення науково обґрунтованих рекомендацій щодо оптимізації цих етапів, стадій та видів робіт; надання допомоги надрокористувачеві у дотриманні вимог нормативно-правових актів, загальнодержавних та галузевих нормативних документів. Моніторинг та наукове супроводження здійснюються спеціалізованими підприємствами за програмою моніторингу та наукового супроводження, яка складається на кожний об'єкт надрокористування відповідно до дозволу, угоди, програми робіт.

Таким чином, з наведеного вбачається, що метою укладення договору від 04.02.2013 було отримання відповідачем наукових консультацій та фахових рекомендацій з питань ефективного та раціонального використання надр, що оформлюються у вигляді інформаційних звітів.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, договір про надання послуг передбачає здійснення активних дій з боку виконавця послуг, обумовленим досягненням нематеріального результату, невід'ємного від самого процесу надання послуг. Тобто метою укладення договору про надання послуг є не отримання певного результату, а сам процес. При цьому, певна дія з надання послуги може створювати або бути опосередкована певним результатом, як то складання інформаційного звіту.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги про те, що укладений між сторонами договір від 04.02.2013 за своєю правовою природою не є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, а є договором про надання послуг за плату.

При цьому, невірна кваліфікація правової природи договору не вплинула на правильність встановлення фактичних обставин справи щодо надання позивачем послуг та споживання їх відповідачем, оскільки на відміну від договору підряду, в тому числі на проведення проектних та пошукових робіт, акт приймання-передачі наданих послуг не має такої доказової сили як акт приймання-передачі підрядних робіт та оцінюється судом разом з іншими доказами, які свідчать про факт надання послуг, що і було зроблено апеляційним господарським судом, зокрема на підставі додатково поданих доказів.

Однак, оцінюючи подані позивачем додаткові докази, апеляційний господарський суд не дослідив обставини справи щодо моменту виникнення у відповідача обов'язку з оплати наданих йому позивачем послуг.

Так, згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, укладаючи договір, сторони узгоджують строк (термін) виконання зобов'язання, який встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобов'язання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події.

Відповідно до умов договору від 04.02.2013 по завершенню кожного етапу (підетапу) виконавець надає замовнику акт здавання-приймання робіт в 2-х примірниках та інформаційний звіт у письмовій формі (п. 4.2 договору). Замовник протягом 5 робочих днів з дня одержання звітних документів та акта здавання-приймання робіт, зазначених в п. 4.1 цього договору, якщо виконані роботи відповідають умовам договору, зобов'язаний направити виконавцю підписаний та належним чином оформлений акт здавання-приймання робіт (п. 4.3 договору). Остаточний розрахунок за виконаний етап (підетап) здійснюється замовником на підставі акту здавання-приймання робіт протягом 10 робочих днів з дати його підписання (п. 5.4 договору).

Таким чином, сторонами в договорі від 04.02.2013 був обумовлений обов'язок замовника протягом 5 робочих днів з дня одержання акта здавання-приймання робіт підписати його і направити виконавцю та в подальшому здійснити остаточний розрахунок за виконаний етап протягом 10 робочих днів з дати підписання вказаного акта.

Однак, встановивши, що відповідно до реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень акти здавання-приймання наданих послуг в 2-х примірниках та звітні матеріали було надіслано ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" на адресу ТОВ "Мізунь" 21.03.2014, апеляційний господарський суд дійшов до помилкового висновку про те, що акт здавання-приймання № 1/2014 був підписаний відповідачем 18.03.2014, а відтак здійснити оплату наданих послуг останній повинен був до 01.04.2014 (включно).

Для визначення строку протягом якого відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок за виконаний етап, а відтак і дати з якої відбулося прострочення виконання відповідачем договірного обов'язку з оплати наданих послуг господарському суду апеляційної інстанції необхідно було врахувати вищевказані пункти договору від 04.02.2013 в сукупності та встановити коли саме відповідач отримав акт здавання-приймання № 1/2014.

Крім того, відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, в тому числі до господарського суду апеляційної інстанції, подавалися клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача про стягнення з ТОВ "Мізунь" суми пені, зокрема у запереченні на апеляційну скаргу (а.с. - 136).

Однак, апеляційний господарський суд не врахував вищенаведені норми чинного законодавства та не встановив початок перебігу позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача пені та строк у межах якого ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" може звернутися до суду з вказаною вимогою, наявність (відсутність) поважних причин пропуску строку позовної давності.

Таким чином, вищенаведене вимагає від суду касаційної інстанції встановлювати фактичні обставини справи, зокрема коли відповідачем було отримано акт здавання-приймання № 1/2014 та з якого моменту розпочинається перебігу позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача пені, що безумовно виходить за межі перегляду справи в порядку касації (ч. 2 ст.1117 ГПК України) та є підставою для скасування оскаржуваної постанови і передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, враховуючи, що порушення норм процесуального прав, яке потягло за собою неповне з'ясування дійсних обставин справи, допущено саме цим судом.

Відповідно до п. 3 ст.1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" підлягає частковому задоволенню, а постанова Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 909/1353/15 - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Керуючись статтями 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 909/1353/15 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 909/1353/15 скасувати. Справу направити на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Бакуліна