ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 914/1143/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 агрофірми Дністер, с.Верин, Миколаївський район, Львівська область, вх. № 01-05/3779/16 від 02.08.2016р.

на рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року

у справі № 914/1143/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Трентор, м. Львів

до відповідача: ОСОБА_2 агрофірми Дністер, с. Верин, Миколаївський район, Львівська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство Будівельна компанія Комфортбуд, м. Київ

про: стягнення 546 076,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник на підставі довіреності б/н від 07.10.2014 року;

від відповідача: ОСОБА_4 - представник на підставі довіреності б/н від 04.01.2016 року ;

від третьої особи: не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року по справі №914/1143/16 (суддя Запотічняк О.Д.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Трентор, до відповідача ОСОБА_2 агрофірми Дністер, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Будівельна компанія Комфортбуд про стягнення 546076,00 грн. задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року у справі № 914/1143/16, відповідач Приватна агрофірма Дністер подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 16.04.2015р. у справі № 914/3574/14 позовні вимоги задоволено та зобовязано Приватну агрофірму «Дністер» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Трентор» автомобіль марки КАМАЗ модель 65201-012 2008 року випуску, реєстраційний номер АА 6313 РІС, номер кузова: ХТС 2286 - шляхом передачі його за актом приймання - передачі. Дане рішення набрало законної сили 17.02.2016р. Станом на 15.03.2016р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 50463499 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до п. б. ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Цією ж Статтею Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про обставини, що засвідчують неможливість передачі майна яке визначено виконавчим документом, а саме наказом № 914/3574/14 виданого 29.02.2016р., державний виконавець складає акт. Постановою від 02.06.2016р. про розшук майна боржника у ВП 50463499 оголошено розшук автомобіля марки КАМАЗ, модель 65201-012 (2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова ХТС 2286).

Пункт 7.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», визначає, що лише за відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем (наприклад, його постановою про повернення виконавчого документа з підстави відсутності майна), господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна. Апелянт, посилається на подвійне притягнення відповідача до відповідальності, оскільки спірне майно не вважається відсутнім, а лише розшукується органом ДВС.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2016 р. у справі № 914/1143/16 та відмовити у позові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2016 року, справу №914/1143/16 розподілили головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: суддям Желік М.Б. та Малех І.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 р., подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 30.08.2016 року.

Ухвалами суду від 30.08.2016 року та від 06.09.2016 року розгляд справи відкладався з підстав, викладених у них.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 04.10.2016 року зявився представник апелянта, подану ним апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору. Представник позивача в судове засідання зявився, проти поданої апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до умов Договору відповідального зберігання №1 від 08.07.2013р укладеного між ОСОБА_2 акціонерним товариством Будівельна компанія Комфортбуд (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Трентор (зберігач), 08.07.2013р. поклажодавцем передано зберігачу за актом приймання-передавання на відповідальне зберігання з правом надання його в оренду автомобіль марки КАМАЗ, модель 65201-012, реєстраційний номер: АА 6313 НС.

21.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю Трентор (орендодавець) та ОСОБА_2 агрофірмою Дністер (орендар) укладено Договір №21-10/13, за умовами якого Позивачем надано Відповідачу у найм автомобіль марки КАМАЗ (модель 65201-012, 2008 року випуску, реєстраційний номер: АА6313 НС, номер кузова: ХТС 2286).

Як вбачається з п. 9.1, 9.2 вищезазначеного договору оренди спецтехніки від 21.10.2013р. №21-10/13, орендар (ПАФ Дністер) несе відповідальність за пошкодження чи втрату (знищення) майна та зобовязане відшкодувати повну вартість втраченого майна. Факт надання Відповідачу зазначеного транспортного засобу в оренду підтверджує двосторонній Акт приймання-передавання від 21.10.2013р.. Однак, як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції після закінчення строку дії договору оренди відповідач не повернув орендоване майно орендодавцю.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.04.2015р. у справі №914/3574/14 позовні вимоги задоволено та зобовязано Приватну агрофірму Дністер повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Трентор (автомобіль марки КАМАЗ, модель 65201-012 (2008 року випуску, реєстраційний номер: АА 6313 НС, номер кузова: ХТС 2286), - шляхом передачі його за Актом приймання-передавання (у місці, визначеному Товариством з обмеженою відповідальністю Трентор). Дане рішення набрало законної сили 17.02.2016р..

29.02.2016р. на виконання рішення господарського суду Львівської області від 16.04.2015р. та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 17.02.2016р. господарським судом Львівської області видано наказ щодо зобовязання ПАФ Дністер повернути ТзОВ Трентор (автомобіль марки КАМАЗ, модель 65201-012 (2008 року випуску, реєстраційний номер: АА 6313 НС, номер кузова: ХТС 2286), - шляхом передачі його за Актом приймання-передавання (у місці, визначеному Товариством з обмеженою відповідальністю Трентор).

15.03.2016р. Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання даного наказу та надано боржнику час для добровільного виконання рішення суду до 22.03.2016р.

Листом від 23.03.2016р. директор ПАФ Дністер повідомив державного виконавця, що літом 2014 року спірний автомобіль марки КАМАЗ, модель 65201-012 (2008 року випуску, реєстраційний номер: АА 6313 НС, номер кузова: ХТС 2286) був вилучений представниками ТзОВ Українська металургійна компанія шляхом обману. В подальшому ПАФ Дністер в ході неодноразових звернень до ТзОВ Українська металургійна компанія з вимогою повернути автомобіль, довідалось, що такий у ТзОВ Українська металургійна компанія відсутній. Постановою державного виконавця від 02.06.2016р. було оголошено в розшук автомобіль марки КАМАЗ, модель 65201-012 (2008 року випуску, реєстраційний номер: АА 6313 НС, номер кузова: ХТС 2286).

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно виходив з того, що Пленум Вищого господарського суду України в своїй постанові від 17.10.2012р. №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, зазначає, що звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками. За відсутності індивідуально визначеного майна, присудженого позивачу (за результатами розгляду віндикаційного позову), зміна способу виконання рішення шляхом звернення на кошти неможлива, оскільки в такому разі захист порушеного права власника майна повинен здійснюватися шляхом подання позову про стягнення збитків у вигляді вартості майна та доходів, які власник міг би одержати за весь час володіння таким майном.

Відповідно до ст. 779 ЦК України, наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Виходячи з цього суд першої інстанції констатував, що саме відповідач як орендар повинен відшкодувати орендодавцю збитки у звязку із втратою ним обєкта оренди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України під збитками слід розуміти втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 3 згаданої статті регламентовано відшкодування збитків у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до положень п.3 ст. 623 ЦК України, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу вантажного самоскиду марки КАМАЗ, модель 65201-012 (2008 року випуску, реєстраційний номер: АА 6313 НС, станом на 31.03.2016р., виконаного ПП РЕВЕРО на підставі сертифікату ФДМУ №95/15 від 04.02.2015р., ринкова вартість обєкта оцінки станом на 31.03.2016р. становить 546076 грн..

У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що для визначення вартості транспортного засобу необхідно було призначити судову експертизу.

Беручи до уваги вищенаведе, колегія суддів зазначає про те, що у матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про призначення експертизи до даній справі, а також зазначає наступне :

відповідно до ч.1 ст.3 Закону України ,,Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, оцінка майна , майнових прав (далі-оцінка майна)- це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі-нормативно- правлові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності субєкта оціночної діяльності.

Майном, яке може оцінюватися, вважаються обєкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невідємні частини), машини, обладнання, транспорті засоби, тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі обєкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Згідно з ч.1 ст.5 вищезазначеного Закону, субєкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи-субєкти підприємницької діяльності , а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат субєкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Відповідно до частни першої ст.12 Закону України ,,Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна субєктом оціночної діяльності-субєктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника субєкта оціночної діяльності.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів зазначає про те, що звіт про незалежну оцінку транспортного засобу марки КАМАЗ 65201-012, реєстраційний номер НОМЕР_1, був підготовлений сертифікованим субєктом оціночної діяльності, відтак є належним доказом вартості спірного майна.

Твердження апелянта зазначені у поданій апеляційній скарзі щодо передчасності заявлених вимог, вважаючи, що можливе виявлення державним виконавцем в майбутньому спірного майна чи встановлення осіб в яких воно перебуває, не звільняє останнього від відповідальності відшкодування його вартості орендодавцю, оскільки п.9.1. договору оренди укладеного між сторонами, орендар (апелянт) несе відповідальність за договором: у випадку пошкодження чи втрати (знищення) майна орендар відшкодовує повну вартість. Пунктом 9.2 договору, сторони передбачили, що у випадку втрати майна, орендар повинен відшкодувати орендодавцю- повну його вартість.

Станом на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, спірне майно у ОСОБА_2 агрофірми Дністер відсутнє, докази зворотнього в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року у справі № 914/1143/16 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 агрофірми Дністер, с.Верин, Миколаївський район, Львівська область, вх. № 01-05/3779/16 від 02.08.2016р.- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року у справі № 914/1143/16 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 10.10.2016 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Желік М.Б.