ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р.Справа № 922/2349/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом ПАТ "Укртелеком", м. Київ
до Департамента цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
про стягнення 48334,91 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 1992 від 28.12.2015 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №С-117 від 02.06.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Укртелеком" (м. Київ) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (м. Харків) 43832,92 грн. - заборгованість з оплати телекомунікаційних послуг, 1850,18 грн. - пені, 2061,30 грн. - втрат від впливу інфляційних процесів, 590,51 грн. - 3% річних. Судові витрати просить покласти на відповідача.

30.08.16р. представник позивача надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій збільшив період стягнення заборгованості та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з березня 2015 року по липень 2016 року в розмірі 51328,35 грн., пеню в сумі 2514,03 грн., інфляційні втрати в сумі 3564,57 грн., 3% річних в сумі 1043,61 грн.

Ухвалою суду від 09.09.16р. заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх. №28413 від 30.08.16р.) було задоволено. Подальший розгляд справи ведеться з її урахуванням.

Ухвалою суду від 09.09.16р. строк вирішення спору продовжено по 30.09.16р.

Представник позивача в судовому засіданні 28.09.16р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.09.16р. проти наявності боргу не заперечує, але посилається на скрутне матеріальне становище та на те, що відповідач є органом державної влади, що фінансується з державного бюджету, тому просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

19.02.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання телекомунікаційних послуг № 057101839/233.

Відповідно до п. 1. договору Укртелеком (позивач) відповідно до умов договору зобов'язується надавати абоненту (відповідач) загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги згідно з переліком та в обсягах замовлених абонентом (далі - послуги), а абонент зобов'язується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 3.4.2 договору, абонент збов'язаний своєчасно оплачувати отримані послуги в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.1. договору, надання послуг за договором є платним.

Відповідно до п. 4.2 договору, форма розрахунків за договором - безготівкова.

Відповідно до п. 4.3 договору, система розрахунків, що застосовується Укртелекомом, - з надсиланням рахунків.

Відповідно до п. 4.5 договору, - порядок оплати наданих послуг - кредитна система оплати.

Відповідно до п. 4.9 договору, на послуги, не зазначені в п. 4.8 договору, Укртелеком самостійно встановлює тарифи. Укртелеком має право змінювати такі тарифи та застосовувати за договором нові тарифи не раніше ніж через сім днів із дати їх оприлюднення, якщо більш пізній строк не визначено Укртелекомом в документі, яким затверджено тарифи. Публікація змін тарифів у засобах масової інформації та/або їх розміщення на офіційному веб-сайті Укртелекому вважається їх оприлюдненням.

Відповідно до п. 4.11 договору, розрахунковий період становить один календарний місяць.

Заборгованість відповідача перед позивачем також підтверджується численними листуванням (насамперед, листами за підписом відповідача, в яких відповідач визнає заборгованість перед позивачем), та актами звірки взаєморозрахунків, зокрема:

- листом Департаменту цивільного захисту № 03-01-02/371 від 10,03.2015;

- листом Департаменту цивільного захисту № 03-01-02/622 від 06.05.2015;

- листом Департаменту цивільного захисту № 03-01-02/791 від 16.06.2015;

- листом ПАТ "Укртелеком" на адресу Департаменту цивільного захисту за № 34- 05/38 від 30.06.2015;

- листом Департаменту цивільного захисту № 03-01-02/939 від 20.07.2015:

- листом Департаменту цивільного захисту № 03-01-02/1018 від 05.08.2015;

- листом Департаменту цивільного захисту № 03-01-02/1158 від 14.09.2015;

- листом Департаменту цивільного захисту № 03-01-02/1322 від 28.10.2015;

- актом звіряння розрахунків між ПАТ "Укртелеком" та Департаментом цивільного захисту від 01.11.15р.;

- листом Департаменту цивільного захисту № 03-01-02/1483 від 03.12.2015;

- листом ПАТ "Укртелеком" на адресу Департаменту цивільного захисту за № 34- 05/146 від 08.12.2015;

- листом Департаменту цивільного захисту № 03-01-02/34 від 12.01.2016;

- листом Департаменту цивільного захисту № 22-02 від 18.02.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, відповідач, не сплачуючи заборгованість за договором надання послуг, порушує ч. 1 ст. 903 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами-юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 51328,35 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 51328,35 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 51328,35 грн. заборгованості правомірними та обґрунтованими, такими, що не спростовані відповідачем, тому такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 2514,03 грн.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Відповідно до п. 5.2 договору, за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та договором.

Відповідно до п. 5.2 договору, у разі несвоєчасної оплати наданих Укртелекомом послуг абонент сплачує пеню, яка обчислюється залежно від вартості неоплачених послуг, у розмірі облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати.

Також, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50% у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем та посилаючись на те, що відповідач є органом державної влади, що фінансується з державного бюджету.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11р. №18, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

У відповідності до п. 9 Положення про Департамент цивільного захисту обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 23.10.2012 року № 608, - департамент утримується за рахунок коштів державного бюджету.

Слід врахувати, що відповідач не здійснює підприємницьку діяльність, тому, єдиним джерелом погашення заборгованості є кошти, які виділяються з державного бюджету.

Слід зазначити, що недостатність коштів на рахунках спричинило неможливість оплатити у повному обсязі ту заборгованість, яка виникла на теперішній час у відповідача. В підтвердження скрутного фінансового становища відповідач надав до суду документи (листи та накази), копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. №127-136).

При цьому, суд погоджується із посиланнями відповідача, що зменшення суми пені на 50% є адекватною мірою відповідальністю за неналежне виконання відповідачем зобов'язань та є проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також, як спосіб стимулювання боржника до належного виконання зобов'язань, а не як засіб використання пені у якості інструменту отримання безпідставних доходів.

На підставі викладеного, господарський суд Харківської області, враховуючи той факт, що заборгованість відповідача об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів, приходить до висновку про задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені на 50 % (відповідно пеня до стягнення становить 1257,02 грн.).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1043,61грн. та інфляційних втрат в розмірі 3564,57 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 1043,61грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 3564,57грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця ( постанова ВГС України від 01.02.2012 №52/30).

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 3564,57 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме: позов підлягає задоволенню в частині основної заборгованості за період з березня 2015 року по липень 2016 року в розмірі 51328,35 грн., пені в сумі 1257,02 грн., інфляційних втрат в сумі 3564,57 грн. та 3% річних в сумі 1043,61 грн. В частині стягнення пені в розмірі 1257,01 грн. (50% зменшення заявленої до стягнення пені) - слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст.ст.44, 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Втім, хоча позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір в даному випадку покладається на відповідача повністю, оскільки, у разі зменшення неустойки (штрафу, пені) згідно п. 3 ст. 83 ГПК України, судові витрати в цій частині не відшкодовуються за рахунок позивача, а відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір неустойки судом не було зменшено (пункт 4.3. постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.13р №7).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 598, 610-612, 625, 626, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 216, 229, 230, 231, 232 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (61038, м. Харків, Салтівське шосе, 73, п/р № 0690, п/р № 0690 в ГУДКСУ у Харківській обл., МФО 851011, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (61002, м. Харків, вул. Іванова, 7/9, п/р № 8 в ПАТ "Укргазбанк", МФО 320478, ) заборгованість за період з березня 2015 року по липень 2016 року в розмірі 51328,35 грн., пеню в сумі 1257,02 грн., інфляційні втрати в сумі 3564,57 грн., 3% річних в сумі 1043,61 грн.

В частині стягнення пені в сумі 1257,01 грн. - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_3