ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2016 р.Справа № 922/2610/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез" (м. Харків)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеринарна торгівельна мережа" (м. Бєлгород)
про стягнення 72 149,80 дол. США
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеринарна торгівельна мережа" на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за контрактом №01/02 від 17.03.2015. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 72 149,80 дол. США (еквівалент 1 790 987,18 грн.). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені контрактом №01/02-RU від 17.03.2015 щодо своєчасної оплати за поставлений товар. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 серпня 2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 05 вересня 2016 р. об 11:20 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 вересня 2016 р. розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2016 р. об 11:00 год., направлено до компетентного органу Арбітражному суду Белгородської області Російської Федерації прохання про вручення за кордоном судових та позасудових документів на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеринарна торгівельна мережа" копії даної ухвали суду, провадження у справі №922/2134/16 зупинено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 жовтня 2016 р. провадження у справі № 922/2610/16 поновлено, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 03 жовтня 2016 р. о 11:00 год.

12.09.2016 року до канцелярії суду (вх.№29742) від Арбітражного суду Белгородської області надійшла ухвала про прийняття заяви до розгляду від 01.08.2016 по справі №А08-6321/2016.

03.10.2016 року до канцелярії суду (вх.№32324) від Арбітражного суду Белгородської області надійшла ухвала від 20.09.2016 по справі №А08-6321/2016 про виконання судового доручення господарського суду Харківської області.

Представник позивача в судове засідання 03.10.2016 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про дату, час та місце наступного судового засідання суду від 05.09.2016 у справі № 922/2610/16, яке долучене судом до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 03.10.2016 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи, а також ухвала Арбітражного суду Белгородської області від 20.09.2016 по справі №А08-6321/2016 про виконання судового доручення господарського суду Харківської області.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовною заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

17.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветеринарна торгівельна мережа" (покупець) було укладено контракт №01/02.

Відповідно до п.1.1 продавець продає, а покупець покупає на умовах цього контракту ветеринарні препарати, іменовані в подальшому - товар, вироблений ТОВ "Ветсинтез" та вказаний в додатку (специфікації). Додаток (специфікація) є невід'ємною частиною контракту.

Загальна вартість контракту вказана в п. 2.1 контракту та становить 37 684 500,00 дол. США.

Згідно п. 2.2 контракту, найменування, кількість, ціна товару вказуються в додатку (специфікації) до цього контракту, а також заяві на поставку товару, ГТД, рахунках, які є невід'ємною частиною вказаного контракту.

22.04.2016 сторонами підписано додаткову угоду №8 з Додатком (специфікацією №1) до контракту №01/02-RU від 17.03.2015, яким було визначено вартість партії товару, строки та умови поставки та оплати даної партії товару.

Відповідно до Додатку (специфікації №1) до додаткової угоди №8 від 22.04.2016 до контракту №01/02-RU від 17.03.2015 загальна сума партії товару по умовам даної додаткової угоди становить 72149,80 дол. США.

Згідно додатковій угоді №8 від 22.04.2016 до контракту №01/02-RU від 17.03.2015, покупець здійснює оплату партії товару простим банківським переказом на рахунок продавця в наступні строки: 30% від загальної суми партії товару, покупець сплачує протягом 30 днів з моменту отримання товару, 30% від загальної суми партії товару, покупець сплачує протягом 60 днів, з моменту отримання товару, 40% від загальної суми партії товару, покупець сплачує протягом 80 днів з моменту отримання товару (від дати поставки, відповідно п.4.6 контракту №01/02-RU від 17.03.2015).

П.4.3 контракту визначено, що датою поставки вважається дата прибуття товару на СТЗ (склад тимчасового зберігання) для митного очищення в країні покупця, згідно СМR (міжнародної транспортної накладної).

Факт отримання відповідачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями вантажної митної декларації ЕК/10/АА/807110000/2016/005757 від 10.05.2016, міжнародної товарно-транспортної накладної СМR А №042455, рахунків фактури №6 від 25.04.2016.

Відповідно до п. 6.2 контракту, при відсутності рекламацій протягом 30 днів товар вважається прийнятим покупцем, рахуючи з моменту завершення митного оформлення товару в країни покупця.

Судом встановлено, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, поставив відповідачеві товар на загальну суму 72149,80 дол. США, проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов контракту №01/02 від 17.03.2015, не оплатив за отриманий товар.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушено права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.9.1 розділу 9 "Арбітраж" контракту передбачено, що сторони шляхом переговорів приймають всі заходи до розгляду спорів та розбіжностей, які могуть виникнути в ході виконання цього контракту. Якщо сторонам не вдасться вирішити розбіжності та спори шляхом переговорів, спір передається на розгляд Господарського суду Харківської області відповідно з діючим законодавством України. Рішення вказаного суду є остаточним та обов'язковим для обох сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості за отриманий товар в сумі 72 149,80 дол. США правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеринарна торгівельна мережа" (308015, Російська Федерація, м. Бєлгород, вул. Везельська, 156; ОГРН 148; ІПН НОМЕР_1; КПП 312301001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветсинтез" (61001, м. Харків, вул. Смольна, 30; ) суму заборгованості в розмірі 72 149,80 дол. США (еквівалент 1 790 987,18 грн.) та суму судового збору в розмірі 26864,81 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.10.2016 р.

Суддя ОСОБА_1