РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2016Справа №910/15025/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеспассервіс»

до Публічного акціонерного товариства «УКРЗАЛІЗНИЦЯ»

про зобов'язання продовжити термін дії договору.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - Кифорук І.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги указаного позову про:

- визнання за Позивачем переважного права на продовження договору оренди нерухомого майна від 15.10.2013 (обліковий номер 72) на строк 6 місяців;

- зобов'язання Відповідача укласти договір на продовження договору оренди нерухомого майна від 15.10.2013 (обліковий номер 72) на строк 6 місяців.

Вимоги позову мотивовані здійсненням Позивачем діяльності автоперевізника, та необхідністю, з метою дотримання Правил надання послуг пасажирського зв'язку (постанова КМУ від 18.02.1997 № 176) та у відповідності до процесу, передбаченого Порядком регулювання діяльності автостанцій (наказ Мінтрансу від 27.09.2010 № 700), для припинення роботи (закриття) автостанції у встановленому законом порядку часу не менше ніж 3-6 місяців. Оскільки Відповідач заявив вимогу про негайне звільнення приміщення, Позивач просить суд продовжити строк його оренди на 6 місяців для належного закриття всіх господарських та адміністративних процедур.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що за приписами закону Позивач зобов'язаний негайно повернути майно з оренди, та що підстави продовжувати договірні відносини у Відповідача з Позивачем відсутні та волевиявлення до цього Відповідач не має.

Позивач у засідання 05.10.2016 представників не направив, проте 04.10.2016 представником Позивача, який приймав участь у минулому судовому засіданні, було подано клопотання про перенесення даного судового засідання у зв'язку з його перебуванням на лікарняному, а отже неможливістю з'явитися у засідання, та при цьому наміром подати суду уточнення позовних вимог та нові докази.

Разом з цим суд зазначає, що Позивач, як юридична особа та учасник судового процесу, не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, якщо Позивач, як довіритель, вважає за необхідне направити представника для особистої участі у засіданні.

Суд зауважує, що про призначення судового засідання на 05.10.2016 Позивачу було відомо ще з 12.09.2016, тобто за час до судового засідання, достатній для залучення довірителем не одного представника, якщо довіритель бажав обов'язкової особистої присутності свого представника у судовому засіданні.

Неможливість заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Суд також приймає до уваги, що явка представників сторін у судові засідання обов'язковою не визнавалась, та Позивачем не обґрунтовано підстав необхідності прийняття його представником особистої участі в судовому засіданні.

Крім того, Позивач не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) скористатися своїм правом та надати будь-які докази та/або уточнення заздалегідь до судового засідання в письмовому вигляді через канцелярію суду, направити поштою, кур'єром тощо, оскільки, як вже було встановлено та зазначено вище судом, про призначення судового засідання Позивача було повідомлено заздалегідь, докази чого (розписка) залучені до справи.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Явка представників сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи.

При цьому, судом враховано, що з моменту звернення Позивача до суду з даним позовом та на час судового засідання закінчується встановлений ст. 69 ГПК України строк розгляду спору, клопотання про продовження строку сторонами та, зокрема, Позивачем не заявлялось, а суд правом продовжувати строк розгляду спору за власною ініціативою не наділений.

З огляду на все наведене, суд заяву Позивача про відкладення розгляду спору відхиляє.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у судових засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Позивачем, як орендарем, та Відповідачем (з урахуванням додаткового договору № 4 від 12.02.2016), як орендодавцем, 15.10.2013 було укладено Договір оренди державного нерухомого майна (далі - Договір, Договір оренди), за умовами якого в користування Відповідачу за актом від 15.10.2013 було передано визначене Договором майно, а саме частину нежитлового приміщення багажних кас (інв. № 11002), площею 38 кв.м., за адресою м. Одеса, Привокзальна площа, 2 (далі - Майно), строком користування до 31.07.2016 (у редакції додаткового договору від 07.07.2016). Об'єкт оренди належить до державної власності та перебуває на балансі Позивача (п. 1.1 Договору).

Позивач визнає, що 15.07.2016 ним було від Відповідача отримано листа № 43Е-02/421 від 14.07.2016, що Договір оренди після закінчення терміну його дії 31.07.2016 продовжувались не буде, та орендодавець просить орендаря вчасно повернути майно з оренди.

Визнання за Позивачем переважного права на оренду та необхідність договірного продовження орендних правовідносин Позивач мотивує особливостями здійснюваної ним господарської діяльності, а саме, що Позивачу було видано Свідоцтво про атестацію автостанції АС «Одеса ЖДВ» за номером № 0078 на підставі якого на території автостанції (орендоване Майно) здійснюється значна кількість перевезень, у тому числі соціально значущих, згідно укладених договорів з Одеською ОДА та отриманих дозволів Мінінфраструктури, тому раптове припинення перевезень може призвести до колапсу та негативних соціальних наслідків.

Позивач також вказує, що з метою дотримання Правил надання послуг пасажирського зв'язку (постанова КМУ від 18.02.1997 № 176) та у відповідності до процесу, передбаченого Порядком регулювання діяльності автостанцій (наказ Мінтрансу від 27.09.2010 № 700), для припинення роботи (закриття) автостанції у встановленому законом порядку необхідна кількість часу не менша ніж 3-6 місяців.

У зв'язку з наведеним для припинення роботи (закриття) автостанції у встановленому законом порядку Позивач звернувся до Відповідача з листом від 15.07.2016 № 30 (отриманий Відповідачем згідно вхідного штампу 19.07.2016) про продовження строку дії Договору до закінчення строку дії Свідоцтва про атестацію автостанції АС «Одеса ЖДВ» за номером № 0078 - до 02.12.2018.

Відповідач на лист 15.07.2016 № 30 відповів відмовою, повторно вимагав повернути приміщення з оренди згідно з умовами Договору (копії листів Відповідача з доказами направлення та отримання залучені до відзиву), та зокрема направив Позивачу з листом від 01.08.2016 два примірники актів приймання-передачі щодо повернення Майна з оренди.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (тут і надалі Закон наводиться у редакції, чинній на час укладення Договору) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Отже, стаття 17 указаного Закону передбачає два випадки продовження договірних відносин між сторонами договору оренди державного та/або комунального майна, а саме:

- ч. 2 указаної статті передбачає продовження за відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом 1 місяця після закінчення терміну дії договору;

- ч. 3 цієї ж статті передбачає наявність у орендаря, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, переважного права, за інших рівних умов (тобто, коли є інші претенденти на це ж приміщення), на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

Позивачем заявлено позов про визнання його переважного права на продовження Договору на 6 місяців та про зобов'язання Відповідача укласти договір про продовження строку дії Договору на 6 місяців, тобто на підставі ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (арк. 4 позову).

Так, указана частина 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачає такі послідовні умови виникнення та реалізації орендарем свого переважного права на укладення договору оренди на новий термін:

1) орендар повинен належним чином виконувати свої обов'язки за договором протягом усього строку його дії;

2) подальші інші умови отримання приміщення в оренду повинні бути рівними. Тут у нормі мається на увазі, що якщо власник бажає і у подальшому передавати приміщення в оренду, але на оренду приміщення претендує більше ніж одна особа, то за пропозиції ними власнику рівних (однакових) умов оренди приміщення, перевага, за умови дотримання попереднім орендарем п.1, надається саме йому, а не іншому новому претенденту;

3) орендоване майно не заявлене власником, як необхідне після закінчення строку дії Договору оренди для його власних потреб.

За приписами ст. 33 ГПК України обов'язок доказування розподілено між сторонами за принципом рівності, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, за приписами ст. 33 ГПК України, саме Позивач, який заявляє позов про визнання за ним переважного права на продовження договірних відносин - укладення договору оренди на новий термін 6 місяців та, як наслідок, зобов'язання Відповідача такий договір укласти, повинен довести наявність обумовлених законом підстав для виникнення у орендаря такого переважного права.

Як було вказано вище, за приписами ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» такою умовою є у першу чергу є виконання орендарем належним чином своїх обов'язків за договором оренди протягом усього строку його дії.

Якщо умова належного виконання договору дотримана, то подальшому дослідженню підлягають питання, як було вказано вище, наявності або відсутності інших рівних умов та необхідності власнику цього приміщення для своїх потреб.

Проте Позивачем у межах даного спору не було надано суду доказів виконання ним усіх обов'язків орендаря, встановлених для нього розділом 5 Договору та протягом усього строку дії Договору з 15.10.2013 до 31.07.2016 своєчасно та в повному обсязі, та зокрема, але не виключно, не надано доказів внесення авансового платежу у розмірі та строки, встановлені п. 5.2 Договору та доказів сплати орендної плати своєчасно та в повному обсязі (п. 5.3 Договору).

З огляду на наведене, Позивачем не доведено виникнення у нього переважного права на продовження договірних відносин щодо Майна - на укладення договору оренди на новий термін, і також у матеріалах справи відсутні докази наявності «інших рівних умов» оренди, тобто наявності волевиявлення власника щодо подальшої передачі Майна в оренду будь-якій особі на час виникнення спірних правовідносин, тому підстави для задоволення позову, як в частині визнання переважного права Позивача, так і в частині зобов'язання укласти договір оренди на новий термін, у суду відсутні та в позові належить відмовити.

При цьому, суд також зауважує ненадання Позивачем доказів на підтвердження дотримання ним встановленого ст. 181 ГПК України порядку укладення договорів, а саме, не надано доказів направлення Відповідачу проекту заявленого до укладення договору, про що міститься посилання у позові.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.10.2016

Суддя Сташків Р.Б.