ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р.Справа № 916/1417/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» - ОСОБА_1 за довіреністю;

від КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» - ОСОБА_2 за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ»

на рішення господарського суду Одеської області від 29 червня 2016 року

по справі №916/1417/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ»

до Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів»

про стягнення 15697,44грн.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 04.10.16р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

30.05.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ» (надалі позивач, ТОВ «Одесагаз-Постачання», Постачальник) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» (надалі відповідач, КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів», Споживач), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 13324,11грн., 3% річних у розмірі 930,38грн., інфляційні збитки у розмірі 1442,95грн. та покласти на відповідача судові витрати,понесені позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами у справі були укладені договори №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. на постачання природного газу за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, за умовами якого ТОВ «Одесагаз-Постачання» передало відповідачу протягом листопада 2015р.-березня 2016р. природний газ у загальному обємі 35944м.куб. Проте відповідач не виконав свої зобовязання за вищезазначеними договорами щодо своєчасної та повної оплати отриманого за цими договорами природного газу, у звязку із чим позивачем відповідачу були нараховані пеня, річні та інфляційні втрати.

З посиланням на норми ст.ст. 525,526,611,625, ЦК України, ст.ст. 193, 264-265 ГК України ТОВ «Одесагаз-Постачання» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

29.06.2016р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.06.2016р. (суддя Оборотова О.Ю.) у задоволенні позову ТОВ «Одесагаз-Постачання» відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.ст.11,509, 629, ч.1 ст.628,538 ЦК України, ст.193, ч.2 ст. 218 ГК України та вмотивовано тим, що відповідно до п. 5.5 та п. 5.4 договорів від 17.07.2015р. та від 04.02.2016р. розрахунковим періодом є один місяць, а пунктами 5.5 та 5.6 договорів встановлено, що Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури. Отже підставою сплати за надані послуги по розподілу природного газу за договорами, є рахунок направлений відповідачем на адресу позивача до надання послуг за майбутній місяць. Тобто, у позивача виникає обовязок предявлення такого рахунку, а у відповідача, відповідно, обовязок оплатити надані послуги на майбутній місяць. В матеріалах справи не міститься рахунків-фактури, виставлення яких передбачено вищезазначеними умовами договорів. Відповідачем за певні періоди не було здійснено 100 % передоплати за поставку природного газу, але незважаючи на відсутність факту 100-відсоткової попередньої оплати товару, який має бути поставлений позивачем, та в частині строків, визначених договорами, щодо такої оплати, позивач не скористався своїм правом призупинити виконання свого обов'язку з його поставки, що передбачено договорами від 17.07.2015р. та від 04.02.2016р. та нормами законодавства, і надалі на свій ризик здійснював поставку природного газу відповідачу. ОСОБА_3 шляхом вчинення конклюдентних дій змінено умови договору щодо порядку розрахунків, погодившись, що поставка відбувається не на умовах попередньої оплати, а оплата мала здійснюватись не пізніше, ніж визначено договором. Нового порядку та строків розрахунків за поставлений природний газ сторонами не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.07.2014р. по справі №910/16164/13. Виконання зобов'язання з оплати за природний газ, поставлений без попередньої оплати, договорами від 17.07.2015р. та від 04.02.2016р. не встановлено, а відповідні зміни до них у письмовій формі не внесено, а тому у суду немає правових підстав констатувати, саме з якого моменту відбулось прострочення яке зумовило нарахування штрафних санкцій.

Не погодившись з рішенням суду від 29.06.2016р., ТОВ «Одесагаз-Постачання» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, та підлягає скасуванню з наступних підстав:

- відповідно до п. 3.6, п. 3.9 Договорів від 17.07.2015р. та від 04.02.2016р. обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаним ОСОБА_3 актами прийому передачі газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами, що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку. Акти прийому - передачі природного газу за відповідний місяць є первинними документами що складаються уповноваженими представниками сторін до другого числа місяця наступного за звітним, та є підставою для остаточних розрахунків. Споживач зобовязаний своєчасно оплачувати вартість послуг згідно з умовами Договору (п. 6.3.2.);

- при розгляді справи по суті суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо поняття та правої природи рахунку фактури та розцінив зазначений документ як підставу для розрахунків за надані послуги з газопостачання, що прямо суперечить п.3.9 Договорів від 17.07.15р. та 04.02.2016р.;

- у разі «нібито ненадання своєчасно» Позивачем рахунку-фактури. Відповідач зобовязаний на підставі акту приймання-передачі газу та ціни, що розміщена на офіційному веб-порталі Постачальника, самостійно скласти рахунок та направити його до органів Державного казначейства для здійснення оплати за поставлений природний газ, що ним зроблено не було;

- судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем неодноразово невчасно та не в повному обсязі оплачено поставлений Позивачем природний газ, а даний факт підтверджується підписаним актами взаєморозрахунків між сторонами, які наявні в матеріалах справи. Зі змісту підписаних актів звірки взаєморозрахунків, вбачається що Відповідач безвідповідально поставився до виконання покладеного на нього обов'язку, чим порушив п.п. 7.2.,7.2.1 Договорів від 17.07.2015р. та від 04.02.2016р. Отже, відмовивши в задоволенні позову в повному обсязі, суд першої інстанції неправомірно звільнив Споживача від відповідальності, передбаченої ст. ст. 230-233 ГК України, ст. ст. 549, ч.2 ст. 625 ЦК України;

- судом першої інстанції не було враховано те, що відповідно до ч. 2 ст. 538 ЦК України сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону, ОСОБА_4 від відповідача на адресу позивача жодних інформаційних листів з приводу неможливості вчасно сплачувати за послуги з газопостачання не надходило;

- оскільки головною метою відповідача є здійснення комплексу необхідних медичних заходів, направлених на лікування та профілактику основної патології зору та супутніх захворювань дитячого організму, а також здійснення умов для навчання та виховання дітей-інвалідів, відключення від газопостачання даного закладу, в опалювальний період, могло викликати погіршення епідеміологічного стану на території м. Одеси та Одеської області та порушити забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, а саме захисту здоров'я, життя та власності населення, що визначено п.4 ч.3 ст. 11 ЗУ «Про ринок природного газу».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2016р. прийнято апеляційну скаргу ТОВ «Одесагаз-Постачання» до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

08.09.2016р. відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

13.09.2016р. ТОВ «Одесагаз-Постачання» подало Одеському апеляційному господарському суду письмові пояснення щодо відзиву на апеляційну скаргу.

30.09.2016р. відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на письмові пояснення щодо відзиву на апеляційну скаргу.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 17.07.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» (Постачальник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Одесагаз» (Газорозподільне підприємство) та Комунальним закладом «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» (Споживач) було укладено договір №001890(3) на постачання природного газу за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів (надалі Договір №001890(3) від 17.07.2015р.), згідно п. 2.1 якого Постачальник постачає природний газ Споживачеві в обсягах і порядку, передбаченому договором для забезпечення потреб Споживача, який зобовязується оплачувати вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п.2.4 Договору №001890(3) від 17.07.2015р.газ передається на пункти споживання, обладнані вузлами обліку без коректора та розташовані за адресами: м.Одеса, вул.Львівська,5

Згідно із пунктами 3.6-3.9 Договору №001890(3) від 17.07.2015р. обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаними ОСОБА_3 прийому-передачі природного газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами (далі-акт), що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку. Постачальник до 5-го (пятого) числа місяця, наступного за звітним, надає Споживачу три примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником Газорозподільного підприємства, погоджені Постачальником та скріплені печатками. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобовязується повернути Постачальнику два примірника оригіналу акта, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Споживача (для юридичних осіб), або надає у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. Акти прийому-передачі природного газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

Пунктом 3.10 Договору №001890(3) від 17.07.2015р. сторони визначили, що Постачальник здійснює постачання природного газу на протязі року, у тому числі по місяцях (тис.м.куб):

місяцьобсягмісяцьобсягмісяцьобсягмісяцьобсяг
січень- квітень- липень-жовтень0,80000
лютий- травень- серпень-листопад7,00000
березень- червень- вересень0,20000грудень12,00000

Всі зміни замовлених обсягів повинні бути оформлені у письмовій формі, підписані Споживачем і надані Постачальнику до 1-го числа місяця, з якого проводиться зміна.

Згідно із п.5.1 Договору №001890(3) від 17.07.2015р. розрахунки за реалізований Споживачеві газ здійснюється за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Відповідно до п.5.6 Договору №001890(3) від 17.07.2015р. оплата за спожитий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100% вартості запланованих обсягів газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка-фактури. У випадку переплати за фактично спожитий газ, сума переплати зараховується Постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на н поточний рахунок Споживача за його письмовою вимогою.

Договір №001890(3) від 17.07.2015р. відповідно до п. 11.1 набирає чинності з дня його підписання та укладається в частині постачання природного газу на термін до 31.12.2015р., а в частині оплати за надані послуги до їх повного здійснення.

Відповідно до п.11.3 Договору №001890(3) від 17.07.2015р. усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох Сторін.

14.12.2015р. між сторонами договору було укладено Додаткову угоду №2/1 до Договору №001890(3) від 17.07.2015р., якою сторони домовились продовжити термін дії Договору до 31.03.2016р.

10.02.2016р. Додатковою угодою №4 до Договору №001890(3) від 17.07.2015р. сторони визначили, що загальна вартість послуг по Договору складає 115883,05грн., у тому числі 2016 рік 23176,61грн.

Крім того, 04.02.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» (Постачальник), ТОВ «Одесагаз» (Газорозподільне підприємство) та Комунальним закладом «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» (Споживач) був укладений договір № 001890(1) на постачання природного газу за регульованим тарифом для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів (надалі Договір №001890(1) від 04.02.2016р.).

Згідно п.2.1. Договору №001890(1) від 04.02.2016р. Постачальник постачає природний газ Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п.3.10. Договору №001890(1) від 04.02.2016р. Постачальник здійснює постачання природного газу на протязі 1-го кварталу 2016 року, у тому числі по місяцях: січень 6,89 тис.м.куб.; лютий - 6,89 тис.м.куб.; березень 9,206 тис.м.куб.

Пунктом 5.1. Договору №001890(1) від 04.02.2016р. передбачено, що постачання природного газу здійснюється за ціною, що встановлюється між Постачальником та Споживачем та оприлюднюється Постачальником на своєму сайті.

Відповідно до п.5.5. Договору №001890(1) від 04.02.2016р. розрахунковий період за Договором становить один місяць з 10-00 години першого дня місяця до 10-00 години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 Договору. Вартість послуг по Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачу і складає 199 991,99грн. з ПДВ.

Пунктом 5.6. Договору №001890(1) від 04.02.2016р. передбачено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника 100% вартості запланованих обсягів газу на підставі рахунку фактури. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка фактури.

Відповідно до п. 7.2. Договору №001890(1) від 04.02.2016р. у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом V Договору, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Аналогічна умова міститься у договорі від 17.07.2015р. (п.7.2.1 п.7.2).

Відповідно до пунктів 11.1. та 11.2. Договору від 04.02.2016р., договір набирає чинності з дня його підписання та укладається у частині постачання природного газу на період проведення процедури закупівлі, але не довше ніж до 31 березня 2016року, а у частині оплати за надані послуги до їх повного здійснення. Усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох Сторін.

04.03.2016р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №001890(1) від 04.02.2016р., відповідно до п.1 якої сторони визначили вважати договір №001890(1) від 04.02.2016р. таким, що припинив дію в частині постачання природного газу 31.03.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договорів від 17.07.2015р. та від 04.02.2016р. ТОВ «Одесагаз-Постачання» поставило газ до пунктів споживання відповідача, що підтверджується актами прийому-передачі природного газу: у листопаді 2015 року - 4559м.куб. ; у грудні 2015 року - 7211м.куб.; у січні 2016 року - 9536м.куб; у лютому 2016 р. - 6408м.куб.; у березні 2016 року - 8230м.куб.

Станом на день звернення до суду з позовом основна заборгованість КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 87 І-ІІ ступенів» за Договорами №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. перед ТОВ «Одесагаз-Постачання» відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Одесагаз-Постачання», місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив про те, що в матеріалах справи не міститься рахунків-фактури, виставлення яких передбачено умовами договорів. Відповідачем за певні періоди не було здійснено 100% передоплати за поставку природного газу але незважаючи на відсутність факту 100-відсоткової попередньої оплати товару, який має бути поставлений позивачем та в частині строків, визначених договорами, щодо такої оплати, позивач не скористався своїм правом призупинити виконання свого обов'язку з його поставки, що передбачено договорами від 17.07.2015р. та від 04.02.2016р. та нормами законодавства, і надалі на свій ризик здійснював поставку природного газу відповідачу. ОСОБА_3 шляхом вчинення конклюдентних дій змінено умови договору щодо порядку розрахунків, погодившись, що поставка відбувається не на умовах попередньої оплати, а оплата мала здійснюватись не пізніше ніж визначено договором. Нового порядку та строків розрахунків за поставлений природний газ сторонами не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.07.2014р. по справі №910/16164/13. Виконання зобов'язання з оплати за природний газ, поставлений без попередньої оплати, договорами від 17.07.2015р. та від 04.02.2016р. не встановлено, а відповідні зміни до них у письмовій формі не внесено, а тому у суду немає правових підстав констатувати саме з якого моменту відбулось прострочення яке зумовило нарахування штрафних санкцій.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими з огляду наступного.

Пунктами 5.6. Договорів №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. передбачено, що оплата за спожитий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється шляхом поточного перерахування протягом місяця поставки 100% вартості запланованих обсягів газу, але не пізніше10-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Наявність чи відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити газ у встановлений договором строк. Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України (оскільки в договорах чітко вказано строк виконання зобовязання зі сплати поставленого природного газу (шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок позивача 100% вартості запланованих обсягів газу, але не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим); тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплати. Такої ж позиції дотримується Верховний суд України у своїй постанові від 29.09.09 №37/405.

Згідно із пунктом 11.3 Договору №001890(3) від 17.07.2015р. та 11.2 Договору №001890(1) від 04.02.2016р. усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами, та скріплюються печатками обох Сторін.

В матеріалах справи відсутні докази внесення змін до вищезазначених договорів в частині зміни порядку здійснення оплати; в засіданні суду апеляційної інстанції представники сторін підтвердили ту обставину, що умови договорів у вищезазначеній частині ними не змінювались.

Обставина того, що ТОВ «Одесагаз-Постачання» не скористалося своїм правом призупинити виконання обов'язку з поставки газу, що передбачено договорами від 17.07.2015р. та від 04.02.2016р. та нормами законодавства (як то зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні), і надалі на свій ризик здійснювало поставку природного газу відповідачу жодним чином не свідчить про вчинення позивачем конклюдентних дій, оскільки як зазначено ТОВ «Одесагаз-Постачання» в апеляційній скарзі, відключення від газопостачання в опалювальний період КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів», могло викликати погіршення епідеміологічного стану на території м.Одеси та Одеської області та порушити забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Отже висновки місцевого господарського суду про зміну умов договору шляхом вчинення сторонами конклюдентних дій є помилковими, та суперечать змісту договорів.

Крім того, маючи відомості щодо кількості (обємів) поставленого природного газу та вартості природного газу (за 1м.куб.), КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» мав змогу самостійно розрахувати вартість придбаного природного газу та здійснити оплату у строки, передбачені договорами. Відсутність коштів, в тому числі внаслідок несвоєчасного державного фінансування, не звільняє відповідача від встановленої діючим законодавством відповідальності за порушення грошових зобовязань перед позивачем.

Посилання суду першої інстанції на те, що аналогічна викладеній в оскаржуваному рішенні правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 14.07.2014р. по справі №910/16164/13 колегія суддів вважає неспроможними, оскільки у відповідності до положень ст.111-28 ГПК України лише рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, при розгляді справи за позовом ТОВ «Одесагаз-Постачання» господарський суд Одеської області припустився порушення норм матеріального права, що тягне за собою скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Одесагаз-Постачання» посилалось на порушення Споживачем умов Договорів №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р., яке виразилось у несвоєчасному здійсненні розрахунків за отриманий газ з Постачальником, у звязку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договорів №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. ТОВ «Одесагаз-Постачання» прийняті на себе за договорами зобов'язання щодо постачання відповідачу природного газу протягом періоду з листопада 2015 року по березень 2016 року включно виконувались належним чином, а відповідачем було прийнято від позивача природний газ у загальному обсязі.

КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 87 І-ІІ ступенів» здійснив оплату за використаний природний газ у повному обсязі, проте із порушенням строків, зазначених у вищезазначених договорах.

У звязку із несвоєчасною оплатою відповідачем вартості отриманого газу, позивачем були нараховані КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 87 І-ІІ ступенів» 13324,10грн. пені, 1442,95грн. інфляційних втрат, 930,38грн. 3% річних, розрахунки подані позивачем в додатки до позовної заяви.

Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст.ст.526,525, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Одесагаз-Постачання» протягом листопада 2015 року - березня 2016 року був поставлений відповідачу за Договорами №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. природний газ у загальному обємі 35944м.куб.

Таким чином, у відповідності до п.5.6 Договорів №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. постачання позивачем відповідачу природного газу є підставою виникнення у КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» зобов'язання оплатити фактично отриманий газ на умовах, визначених пунктами 5.6 Договорів від 17.07.2015р. та 04.02.2016р. (шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок позивача 100% вартості запланованих обсягів газу).

Як свідчать матеріали справи, КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» здійснював оплату вартості природного газу, поставленого позивачем протягом спірного періоду із порушенням строків здійснення платежів, встановлених Договорами №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р.

Невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст.610 ЦК України є порушенням зобов'язання з боку КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів».

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Одесагаз-Постачання» зазначило про неналежне виконання КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» своїх зобовязань за Договорами №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. з оплати природного газу, поставленого в листопаді 2015 року березні 2016 року, у звязку із чим позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 930,38грн., пеню 13324,11грн. та суму інфляційного збільшення боргу 1442,95грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ч.1 ст.548, ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2.1 Договору №001890(3) від 17.07.2015р. передбачено, що у разі порушення строків оплати, передбачених розділом V договору, із КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно із ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.229, ч.1 ст.230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст. 231 та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно із ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В додатки до позовної заяви ТОВ «Одесагаз-Постачання» надано розрахунки штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних відповідача за Договорами №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. - 3% річних у розмірі 930,38грн., пені 13324,11грн. та суми інфляційного збільшення боргу 1442,95грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши вищезазначені розрахунки, погоджується з їх правильністю та відповідністю умовам договорів та чинному законодавству.

Разом з цим, в частині стягнення пені колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п.3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вищий господарський суд України, у п.2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснив, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до п.2.2.1 Договорів №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. газ, що передається за цими договорами, використовується Споживачем виключно для потреб установ і організацій, що фінансується з державного та місцевих бюджетів. Використання газу споживачем для інших потреб не є предметом даного Договору.

Враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, приймаючи до уваги важливе суспільне значення, яке відіграє Комунальний заклад «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» - здійснення комплексу необхідних медичних заходів, направлених на лікування та профілактику основної патології зору та супутніх захворювань дитячого організму, а також здійснення умов для навчання та виховання умов організму, те, що відповідач є бюджетною установою, неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного саме з боку КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» порушення власних грошових зобовязань щодо оплати вартості спожитого природного газу, колегія суддів вважає за необхідне скористатися правом, наданим приписами ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, п.3 ч.1 ст.83 ГПК України та зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій (пені) з 13324,11 грн. до 133,24 грн. (1% від заявленої до стягнення пені).

Колегія суддів зазначає, що ТОВ «Одесагаз-Постачання», крім заявленої до стягнення пені, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договорів, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. Оскільки в Договорах №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р. не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже враховуючи несвоєчасне виконання КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» зобовязання щодо оплати природного газу за Договорами №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р., позивачем цілком правомірно нараховано відповідачу 3% річних на суму боргу за вищезазначеними договорами у відповідний період, коли мала місце несвоєчасна оплата природного газу на протязі листопада 2015 року- березня 2016 року 930,38грн. та позовні вимоги ТОВ «Одесагаз-Постачання» в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Вищий господарський суд України у своєму листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» зазначив про те, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (Постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. N23/466 та лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.97р. N62-97р).

Пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. містить наступні розяснення: інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В додатки до позовної заяви ТОВ «Одесагаз-Постачання» надані розрахунки інфляційних втрат за договорами №001890(3) від 17.07.2015р. та №001890(1) від 04.02.2016р., відповідно до яких інфляційні втрати складають 1442,95грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши вищезазначені розрахунки, погоджується з їх правильністю, а отже і обґрунтованістю позовних вимог ТОВ «Одесагаз-Постачання» в цій частині.

Твердження відповідача (зазначені ним у відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу) про те, що співпраця між сторонами здійснювалась відповідно до Договору №001890(3) від 17.07.2015р., Додаткової угоди від 10.02.2016р. до цього Договору та Договору №001890(Т) від 08.04.2016р., а не Договору №001890(1) від 04.02.2016р.(як стверджує позивач); Договір №001890(1) від 04.02.2016р. є недійсним та таким, що підлягає анулюванню колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до п.11.1 Договору від 04.02.2016р. він набирає чинності з дня його підписання та укладається у частині постачання природного газу на період проведення процедури закупівлі, але не довше ніж до 31 березня 2016р., а у частині оплати за надані послуги - до їх повного здійснення.

Як вбачається з копії вищезазначеного договору (а.с.23-29), він підписаний сторонами: з боку Постачальника - директором ОСОБА_4, з боку Газорозподільного підприємства - виконавчим директором ОСОБА_5, з боку Споживача - директором ОСОБА_6

За наявності заперечень КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» під час дії Договору від 04.02.2016 р.. мав право ініціювати розірвання Договору шляхом надання проекту Додаткової угоди про розірвання Договору від 04.02.2016 р.

У своїх листах (вих.№45-Б від 06.04.2016р., вих. № 52-Б від 25.04.2016р., вих. №190/16 від 11.05.2016р. вих. №209/16 від 30.05.2016р.) повідомляв ТОВ «Одесагаз-Постачання» про неможливість оплати за надані послуги з постачання природного газу, також висловлював пропозиції щодо розірвання Договору від 04.02.2016р., але на час надходження вищенаведених листів строк дії Договору в частині поставки газу вже закінчився.

Щодо письмової заяви КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» вих. №23-5 від 09.02.2016р., то на наданій до суду копії відсутній штамп ТОВ «Одесагаз-Постачання» про її отримання; відповідачем не надано доказів вручення цієї заяви відповідачу (поштове повідомлення, тощо).

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення у звязку із невідповідністю висновків суду обставинам, що мають значення для вирішення спору, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог стягнення з КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» на користь ТОВ «Одесагаз-Постачання» 133,24грн. пені; 930,38грн. 3% річних; 1442,95грн. інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги покладаються на КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» з їх відшкодуванням ТОВ «Одесагаз-Постачання» на підставі ст.ст.49,105 ГПК України у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.44,83,99,101-105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 29.06.2016р. у справі №916/1417/16 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання» 133,24грн. пені; 930,38грн. 3% річних; 1442,95грн. інфляційних втрат; 1378грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Комунального закладу «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №87 І-ІІ ступенів» 1515,80грн. судового збору за подання апеляційної скарги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одесагаз-Постачання».

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 10.10.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.