ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р.Справа № 922/2834/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Вільногірськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс Схід Компані", м. Харків
про стягнення 131264,18 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, за довіреністю від 23.09.2016 року, ОСОБА_1 (особисто), за наявності паспорту, на підставі свідоцтва серії В00 № 380337 від 27.11.2013 року.

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс Схід" про стягнення заборгованості в сумі 131264,18 грн., з яких 82312,50 грн. основного боргу, 39166,34 грн. пені, 2736,00 грн. 3% річних та 7049,34 грн. інфляційних втрат. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 серпня 2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 19 вересня 2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.09.2016 року позивач надав клопотання (вх. № 30643) про долучення до матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.09.2016 року представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 30606), у зв`язку із відрядженням директора товариства.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.09.2016 року розгляд справи було відкладено на 26.09.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.09.2016 року розгляд справи було відкладено на 10.10.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 10.10.2016 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 10.10.2016 року не з'явився, документів, витребуваних судом та відзиву на позовну заяву, не надав, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про, що свідчить поштове повідомлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання.

Присутній в судовому засіданні 10 жовтня 2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 вересня 2016 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

16.06.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантіс Схід Компані» (відповідач) було укладено договір № 160615, у відповідності до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з експлуатації техніки, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити їх вартість та на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що перелік техніки, послуги з експлуатації якої можуть бути надані на умовах діючого Договору, а також вартість послуг з експлуатації кожної одиниці визначається в Додатку №1, який підписується представниками обох Сторін та є невід'ємною частиною цього Договору.

У Додатку №1 до Договору сторони встановили, що послуга за Договором надається навантажувачем-екскаватором Caterpillar 428F. При цьому сторони встановили ціну послуги у розмірі 425,00 грн/машиногодина.

Згідно п.2.4. Договору факт надання послуг та об'єм фіксується сторонами шляхом підписання акту здачі-прийняття наданих послуг.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що оплата за виконані послуги за Договором провадиться відповідачем не пізніше 10 календарних днів після підписання сторонами Акту здачі-прийняття наданих послуг. При цьому п.3.4. Договору встановленого оплата за Договором здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання своїх зобов'язань за Договором позивачем Відповідачу надано послуги на загальну суму 119 212,50 грн., що підтверджується Актом №ПА/1-00000046 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01.07.2015 р. на суму 23800,00 грн. без ПДВ, Актом №ПА/1-00000054 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.08.2016 р. на суму 78412,50 грн. без ПДВ, Актом №ПА/1-00000060 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.08.2015 р. на суму 17000,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, відповідач здійснив оплату наданих позивачем послуг частково, у сумі 36 900 грн., що підтверджується банківськими виписками від 06.07.2015р. на суму 11 900 грн. та від 07.12.2015 року на суму 25 000 грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг в повному обсязі, у відповідача утворилась заборгованість в сумі 82312,50 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 160615 у розмірі 82312,50 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 2736,00 грн. 3% річних та 7049,34 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції.

Індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України. Відповідні індекси щомісячно розраховуються і публікуються в офіційних виданнях ЗМІ, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр".

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства, розрахунок інфляційних втрат здійснюється не за окремі дні, а в середньому за місяць.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат, нарахованих позивачем та встановлено, що останнім невірно встановлено індекс інфляції на суму заборгованості за актом № ПА/1-00000054 від 03.08.2015 року та актом № ПА/1-00000060 від 28.08.2015 року.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 6699,49 грн.

В частині стягнення 349,85 грн. суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з необґрунтованістю.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних в сумі 2736,00 грн. заявлена позивачем обґрунтовано, доведена матеріалами справи, вірно нарахована та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 39166,34 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.3 договору, у випадку порушення строків здійснення платежів по цьому договору (несплати, неповної сплати) відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня розраховується від вартості невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені в сумі 39166,34 грн. та встановлено, що позивачем невірно визначено період нарахування.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

В даному випадку позивачем перевищено період нарахування пені, встановлений п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо нарахування пені на суму заборгованості за актом № ПА/1-00000054 від 03.08.2015 року та актом № ПА/1-00000060 від 28.08.2015 року.

Приймаючи до уваги, що нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 27233,11 грн.

В частині стягнення пені в сумі 11933,23 грн. суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 901 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс Схід Компані» (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 9-а, р/р ) в ПАТ «Діамант» в м. Харків, МФО 320854, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Приватбанк», МФО 305299, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 82312,50 грн. основного боргу, пеню в розмірі 27233,11 грн., 3% річних в сумі 2736,00 грн., інфляційні втрати в сумі 6699,49 грн. та 1784,72 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 349,85 грн. інфляційних втрат та 11933,23 грн. пені в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 12.10.2016 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/2834/16