РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016Справа №910/14636/16

За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волна трейд"

про стягнення грошових коштів

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Кравченко Т. В. (за дов.);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волна трейд" про стягнення грошових коштів в розмірі 2 039, 16 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 порушено провадження у справі № 910/14636/16 та призначено до розгляду на 30.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 розгляд справи відкладено на 20.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 розгляд справи відкладено на 04.10.2016.

Через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва 29.09.2016 від позивача надійшов лист на виконання вимог суду (вих. № 12/04-1516 від 29.09.2016) з уточненим розрахунком позовних вимог. Проте, враховуючи те, що позивачем відповідних заяв про збільшення/зменшення розміру позовних вимог до суду не подавалися, а даний розрахунок позивача не є власне такою заявою, суд здійснює розгляд даної справи з урахуванням ціни позову, вказаної позивачем у позовній заяві.

В судове засідання 04.10.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Таким чином, нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав суду усні пояснення по справі, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача його зобов'язань за договором № 13-69-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна від 16.07.2010 в частині здійснення відшкодування витрат.

Відповідач відзиву на повну заяву не надав, в судове засідання жодного разу не з'явився.

У судовому засіданні 04.10.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 16.07.2010 між позивачем, як балансоутримувачем, та відповідачем, як орендарем, було укладено договір № 13-69-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого майна (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого балансоутримувач забезпечує утримання об'єктів оренди відповідно до переліку, який є від'ємною частиною договору за цінами, визначеними в узагальненому розрахунку щомісячних витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, а орендар відшкодовує балансоутримувачу зазначені витрати.

Відповідно до п. 2.1. договору облік та розрахунки здійснюються у безготівковій формі поквартально. Орендар здійснює платіж по відшкодуванню витрат з утримання об'єкта оренди щоквартально не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітнім кварталом на підставі виданих балансоутримувачем розрахунків (п. 2.2. договору).

На момент укладання договору розмір відшкодування витрат із урахуванням ПДВ складає 961, 58 грн на місяць (п. 2.3. договору).

Згідно п. 3.2.1. договору орендар зобов'язався до 05 числа місяця, наступного за звітнім кварталом, самостійно отримувати рахунок (розрахунок) по відшкодування витрат та не пізніше 20 числа здійснювати платіж на поточний рахунок балансоутримувача.

Балансоутримувач має право стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість по договору з урахуванням штрафних санкцій відповідно до умов договору та чинного законодавства України (п. 4.1.1. договору).

Пунктом 5.2. договору сторони визначили, що за несвоєчасно перераховані платежі орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0, 5 % від розміру несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки, але не більше розміру встановленого законодавством України.

Згідно п. 6.1., 6.4. договору цей договір укладено строком на один календарний рік і діє по 31 грудня 2010 року включно, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Листом від 18.01.2016 вих. № 24-НЗ позивач попередив відповідача про те, що термін дії договору закінчився 31.12.2015 та на новий термін продовжуватися не буде.

За другий - четвертий квартал 2015 року позивачем було нараховано відповідачу до відшкодування 6 654, 60 грн (по 2 218, 20 грн за квартал).

В листопаді 2015 року відповідачем було частково сплачено відшкодування витрат на утримання майна та обслуговування об'єктів оренди згідно договору № В-69-10 від 16.07.2010 за квітень - вересень 2015 року в розмірі 4 615, 44 грн.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача перед ним за договором на момент вирішення справи складає 2 039, 16 грн (6 654, 60 - 4 615, 44 = 2 039, 16).

На суму заборгованості 2 039, 16 грн позивачем нараховані також 246, 09 грн пені та 16, 19 грн 3 % річних за період прострочення з 21.01.2016 по 30.04.2016.

Предметом позову у справі є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача 2 039, 16 грн основної заборгованості, 247, 09 грн пені та 16, 19 грн 3 % річних.

Як встановлено судом між сторонами було укладено договір про надання послуг.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, позивач надав, а відповідач прийняв в другому - четвертому кварталах 2015 року надані йому позивачем послуги обумовлені договором укладеним між сторонами, загальна вартість яких склала 6 654, 60 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідачем за надані послуги оплату було внесено лише частково в розмірі 4 615, 44 грн, станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 2 039, 16 грн, доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо якості та/або кількості наданих послуг не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 2 039, 16 грн відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 2 039, 16 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати наданих послуг, у відповідності до п. 3.2.1 договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 2 039, 16 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 246, 09 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, відповідно до п. 5.2. договору, розрахованої за кожним актом надання послуг окремо, за загальний період з 21.01.2016 по 30.04.2016.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня (ст. 3)

Перевіривши розрахунок пені здійснений позивачем, суд визнав його арифметично невірним. За розрахунком суду сума пені за період прострочення з 21.01.2016 по 30.04.2016, яка належна до стягнення з відповідача складає 244, 59 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 244, 59 грн у відповідності до п. 5.2. договору, оскільки судом встановлено порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 16, 19 грн трьох відсотків річних за весь час прострочення за період з 21.01.2016 по 30.04.2016.

Згідно ст. 229 ГК України та ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 ЦК України), а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних нарахованих на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним не правильно здійснено вказаний розрахунок, проте оскільки за розрахунком суду розрахована сума 3 % річних виявилася більшою, та враховуючи, що суд не може виходи за межі позовних вимог, відповідні позовні вимоги задовольняються судом за розрахунком позивача.

Таким чином, позовні вимоги, як доведені та обґрунтовані, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з огляду на часткове задоволення позовних вимог витрати по оплаті судового збору розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ЦК України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волна трейд" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б; ідентифікаційний код 25588907) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 35; ідентифікаційний код 03328913) основну заборгованість в сумі 2 039 (дві тисячі тридцять дев'ять) грн 16 коп., пеню в сумі 244 (двісті сорок чотири) грн 59 коп., 3 % річних в суму 16 (шістнадцять) грн 19 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 377,00 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн 10 коп.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.10.2016.

Суддя О. М. Дупляк