ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016р. Справа№ 914/2302/16

Господарський суд Львівської області у складі

судді Фартушка Т.Б.

при секретарі Полюхович Х.М.

Позивач: Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція», Рівненська область, м.Вараш,

Відповідач: Приватне підприємство «Арт-Енерго», Львівська область, Пустомитівський район, с.Сокільники

про стягнення

ціна позову: 78294,43 грн.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 22.04.2016р. б/н);

відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 26.09.2016р. №497)

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» до Приватного підприємства «Арт-Енерго» про стягнення 78294,43 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.09.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 27.09.2016р. В судовому засіданні 27.09.2016 року оголошувалась перерва до 11.10.2016 року, про що представники Сторін повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Впродовж розгляду справи представникам Сторін по явці оголошено права і обовязки, визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані Сторонам, в тому числі Відповідачу (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення та письмові повідомлення про оголошення перерви в судовому засіданні) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала, надала пояснення по суті спору з обґрунтуванням наявності підстав для стягнення з Відповідача заборгованості.

Представник Відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечив, надав усні пояснення, аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 38 (витребування доказів) ГПК України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора. Жодних клопотань в порядку ст.38 ГПК України протягом розгляду справи Сторонами не заявлялось.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Впродовж розгляду справи в судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

В судових засіданнях впродовж розгляду справи оглянуто оригінали документів, копії яких долучено до позовної заяви.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Сторін та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

05.03.2015р. між Відокремленим підрозділом «Рівненська атомна електрична станція Державного підприємства «національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Позивач, Замовник) та Приватним підприємством «Арт-Енерго» (Відповідач, Підрядник) укладено Договір №01ПЕ-15 (надалі Договір), за умовами якого (п.п.1.1 1.3) підрядник зобовязувався на свій ризик за завданням Замовника виконати будівельні роботи з реалізації першого етапу модернізації кабельного господарства 6/0,4 кВ системи важливої для безпеки енергоблоку №2 ВП «Рівненська АЕС», зазначені акцептованій пропозиції конкурсних торгів та відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України, з дотриманням будівельних норм та правил, що діють в Україні, а Замовник прийняти та оплатити ці роботи. Обсяг робіт визначається на підставі затвердженої проектно-кошторисної документації відповідно до національного стандарту України ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва».

Підрядник повинен виконати передбачені Договором роботи, якість яких відповідає умовам будівельних норм, проектній документації, технічним вимогам та іншим діючим на території України нормативним документам, а також умовам Договору (п.2.1. Договору).

Згідно пункту 3.1. Договору ціна робіт, що виконуються за Договором становить 5627900,00 грн., крім того 1125580,00 грн. податку на додану вартість. Загальна сума Договору становить 6753480,00 грн.

Договірна ціна робіт, передбачених Договором, є твердою. Ціна виконання робіт включає в себе всі затрати, повязані із сплатою податків, обовязкових платежів, страхування, виплати на відрядження, тощо. Джерело фінансування: власні кошти (п. 3.3. Договору).

Пунктом 3.5. Договору Сторонами погоджено, що вартісні показники затвердженої твердої договірної ціни залишаються незмінними протягом всього терміну ведення будівництва і можуть уточнюватись у випадках, передбачених законодавством і за погодженням Сторін.

Відповідно до пункту 4.1. Договору оплата за виконані будівельні роботи здійснюється Замовником на підставі двосторонньо підписаних ОСОБА_3 приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма КБ-2в) та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (примірна форма КБ-3), шляхом перерахування грошових коштів в розмірі вартості виконаних робіт на поточний рахунок Підрядника протягом 45 календарних днів з дати підписання ОСОБА_3 приймання виконаних будівельних робіт, Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

У разі виявлення невідповідності робіт, предявлених до оплати, встановленим вимогам, завищення їх обсягів або неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін та інших помилок, що сплинули на ціну виконаних робіт, Замовник має право за участю Підрядника скоригувати суму, що підлягає оплаті. У разі проведення коригування ОСОБА_3 приймання виконаних будівельних робіт після їх оплати, Підрядник зобов'язується повернути Замовнику зайво сплачену суму протягом 20 днів з моменту підписання ОСОБА_3 коригування (п. 4.2. Договору).

Пунктом 5.1. Договору Сторонами встановлено строк початку будівельних робіт березень 2015 року, закінчення травень 2015 року.

У випадку виникнення спорів або розбіжностей Сторони зобовязуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення Сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються в судовому порядку (п.п. 9.1., 9.2. Договору). ОСОБА_3 Договір підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Протоколом погодження договірної ціни (додаток №1 до Договору) та Договірною ціною (додаток 33 до Договору) Сторонами погоджено величину договірної ціни в розмірі 5627900,00 грн., крім того 1125580,00 грн. податку на додану вартість. Загальна сума Договору становить 6753480,00 грн. ОСОБА_3 додатки до Договору підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Додатковою угодою від 13.07.2015 року №1 до Договору Сторонами погоджено викласти пункт 3.1. Договору в наступній редакції:

« 3.1. Ціна будівельних робіт, що виконуються за Договором, становить 5215246,82 грн., крім того 1043049,36 грн. податку на додану вартість. Загальна суму Договору становить 6258296,18 грн.»

Окрім того, пунктами 2 та 3 Додаткової угоди Сторони дійшли згоди визнати таким, що втратив чинність Протокол погодження договірної ціни (додаток №1 до Договору) та ввести в дію Протокол погодження договірної ціни (додаток №1 до Додаткової угоди), який є невідємною частиною Договору. ОСОБА_3 Додаткову угоду підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Протоколом погодження договірної ціни (додаток №1 до Додаткової угоди від 13.07.2015 року №1 до Договору) Сторонами встановлено, що величина договірної ціни на виконання робіт з реалізації першого етапу модернізації кабульного господарства 6/0,4 кВ системи важливої для безпеки на енергоблоці №2 ВП «Рівненська АЕС» в розмірі 5215246,82 грн., крім того 1043049,36 грн. податку на додану вартість. Загальна суму Договору становить 6258296,18 грн. ОСОБА_3 Протокол підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

На виконання умов укладеного між Сторонами Договору (із врахуванням Додаткової угоди від 13.07.2015 року №1 до Договору) Відповідач виконав та передав, а Позивач прийняв роботи за Договором на суму 6258296,18 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи Актами приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) від 22.04.2015 року №1 за квітень 2015 року на суму 2416627,22 грн.; від 28.05.2015 року №1 за травень 2015 року на суму 2939812,20 грн.; від 29.05.2015 року №2 за травень 2015 року на суму 889849,10 грн.; від 30.06.2015 року №2 за червень 2015 року на суму 17082,56 грн.; ОСОБА_3 коригування приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) від 08.06.2015 року №1 за червень 2015 року (виправлення помилок минулого періоду квітень 2015 року) на суму -5074,90 грн., а також Довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) від 22.04.2015 року за квітень 2015 року на суму 2416627,22 грн.; від 28.05.2015 року за травень 2015 року на суму 2939812,20 грн.; від 29.05.2015 року за травень 2015 року на суму 889849,10 грн.; від 08.06.2015 року за червень 2015 року на суму -5074,90 грн.; від 30.06.2015 року за червень 2015 року на суму 17082,56 грн.

ОСОБА_3 приймання виконаних будівельних робіт та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору без зауважень та заперечень.

Довідкою Державної фінансової інспекції у Рівненській області про ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в частині діяльності відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» за період з 01.02.2015 року по 01.03.2016 року від 13.06.2016 року б/н встановлено завищення оплати виконаних робіт за Договором, внаслідок чого заподіяно збитки Позивачу в розмірі 78294,43 грн.

Вимогою щодо усунення порушень від 02.08.2016 року вих. №05-14/50 Державна аудиторська служба України звернулась до ДП «НАЕК «Енергоатом» про усунення порушень п. 6.2.2. та 6.4.3. ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», які, через застосування завищеного кошторисного розміру прибутку та адміністративних витрат в актах виконаних робіт ВП «РАЕС» призвели до заподіяння матеріальної шкоди Відповідачем Позивачу на суму 78294,43 грн. (п.29 Вимоги).

Листом від 16.06.2016 року вих. №067.0-11/5106 Позивач звертався до Відповідача із вимогою про повернення зайво сплачених за Договором коштів в розмірі 78294,43 грн.

У своїй відповіді від 24.06.2016 року вих №456 на лист від 16.06.2016 року вих. №067.0-11/5106 Відповідач відмовив у поверненні коштів Позивачу з підстав того, що договірна ціна погоджена Сторонами Договору, роботи за Договором виконані Відповідачем, прийняті та оплачені Позивачем без зауважень як щодо їх обсягів та переліку, так щодо їх вартості, визначеної у Договорі, а грошові кошти, які Позивач просить Відповідача повернути йому ,не є збитками в розумінні чинного цивільного та господарського законодавства.

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 78294,43 грн. збитків.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, поданому до суду 26.09.2016 року за вх. №38194/16, проти заявлених Позивачем позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні з підстав того, що Відповідач взяв участь у проведенні процедури закупівлі, предметом якої були «Будівельні роботи по реалізації першого етапу модернізації кабельного господарства 6/0,4кВ системи важливої для безпеки енергоблоку №2 ВП «Рівненська АЕС» код ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 з дотриманням вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель», направивши на адресу Замовника (Позивача у справі) Замовника пропозицію торгів, яка була ним акцептована. На підставі вказаної акцептованої пропозиції Сторонами було укладено Договір, у якому визначено всі істотні умови, зокрема ціну. В подальшому, на підставі пункту 3.5. Договору Сторонами Додатковою угодою від 13.07.2015 року №1 до Договору було внесено зміни до Договору в частині вартості робіт, які повинні бути виконані за ним.

В підтвердження виконання робіт за Договором Сторонами підписано ОСОБА_3 приймання виконаних будівельних робіт та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати без зауважень і коригувань, а відтак Позивачем погоджено Відповідачу як перелік та обсяги виконаних робіт за Договором, так і їх якість і ціну.

Окрім того, як на підставу своїх заперечень, Відповідач посилається на той факт, що довідка фінансової інспекції не є належним доказом порушення Відповідачем умов договору та спричинення цим Позивачу збитків, а також те, що розмір збитків підлягає доказуванню та оцінці судом у справі.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

В силу положень ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Приписами ч.1 ст.875 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

У пункті 6 оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.2013р. №01-06/374/2013 «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)» вказано, що, за приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Згідно статті 189 ГК України ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін.

Частиною другою статті 190 ГК України встановлено, що вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Згідно до частини 1, 2, 3 статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін: зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У п.3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року №550 (далі - Порядок) зазначено, що акт ревізії це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Сам по собі акт ревізії не несе для Позивача негативних правових наслідків, а тому не може порушувати права та інтереси в його діяльності. аналогічне правове положення викладене в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.02.2009 року у справі №22-а-5609/08.

Згідно з п.50 Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Частина 2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачає, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, в тому числі, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Однак, виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Відтак, встановлення контролюючим органом в ході перевірки фінансово-господарської діяльності позивача завищення вартості отриманого товару, за умови його оплати позивачем у розмірі, встановленому договором, не може бути підставою для стягнення з відповідача збитків у розмірі завищеної суми. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013р. у справі №5006/18/13/2012 та постанові Вищого господарського суду України від 26.04.2016 року у справі №911/3532/15.

При цьому, оскільки між сторонами у спорі укладений договір підряду, а кошти які позивач просить стягнути з відповідача отримано останнім як оплату належно виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися ані збитками, ані безпідставно набутим майном. Відповідна позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 22.01.2013 № 3-69гс12.

Відповідно до ч.1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про те, що Довідка Державної фінансової інспекції у Рівненській області про ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в частині діяльності відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» за період з 01.02.2015 року по 01.03.2016 року від 13.06.2016 року б/н не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні відносини між сторонами, зобов'язання, визначені договором та підтверджені та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Аналогічну правову позицію викладено у Постанові Вищого господарського суду України від 22.10.2015 року у справі №916/992/15-г.

За змістом ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінка боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 20.04.2016 року у справі №904/9429/15.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Враховуючи предмет спору, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2015 року у справі №910/5793/15-г.

На момент виникнення спірних правовідносин сторін та на даний час чинними є Загальні умови укладання та виконання договорів в капітальному будівництві (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі - Загальні умови), які є обов'язковими для врахування під час укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві незалежно від джерел фінансування робіт, а також форми власності замовника та підрядника (субпідрядників) (п. 2).

Згідно п. 100 Загальних умов, що міститься у розділі «Проведення розрахунків за виконані роботи», у разі виявлення невідповідності робіт, пред'явлених до оплати, встановленим вимогам, завищення їх обсягів або неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін, розцінок та інших помилок, що вплинули на ціну виконаних робіт, замовник має право за участю підрядника скоригувати суму, що підлягає сплаті.

Так, Сторонами в Договору погоджено кошторисну документацію, договірну ціну та належним чином виконано зобов'язання за Договором, на виконання умов Договору Замовником проведено оплату виконаних робіт у повному обсязі, відповідно до Договірної ціни, що була ними визначена у Договорі, Позивач прийняв виконані роботи, не заявивши при цьому про недоліки, як того вимагають положення статті 853 ЦК України. У звязку з тим, що Позивачем не доведено порушення Відповідачем умов укладеного між Сторонами Договору, позовні вимоги не підлягають до задоволення. Аналогічні правові висновки зроблено Вищим Господарським судом України у постанові від 22.10.2015 року у справі №916/992/15-г.

Таким чином суд дійшов до висновку, що Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні статтей 33 та 34 ГПК України підставності та законності позовних вимог щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача зайво перерахованих Відповідачу внаслідок оплати завищеної вартості виконаних за Договором робіт в сумі 78294,43 грн., Довідка Державної фінансової інспекції у Рівненській області про ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в частині діяльності відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» за період з 01.02.2015 року по 01.03.2016 року від 13.06.2016 року б/н не є належним та допустимим доказом порушення Відповідачем договірних зобовязань та завдання Позивачу збитків, а є результатом тлумачення третьою особою змісту правовідносин, що існували між сторонами, та нормативно правових актів, які застосовуються до даних правовідносин. Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 21.01.2013 року у справі № 5027/169/2012 та від 17.12.2012 року у справі № 5027/26/2012.

З підстав наведеного, зокрема належного виконання Відповідачем, прийняття і оплати Позивачем виконаних за Договором робіт, відсутності зауважень Позивача як щодо переліку робіт та їх обсягів, так і щодо їх вартості, визначеної Сторонами у Договорі, недоведеності Позивачем порушення Відповідачем умов Договору та заподіяння Відповідачем збитків Позивачу; беручи до уваги недоведеність Позивачем завдання збитків, в тому числі повного складу, суд дійшов висновків про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

11.10.2016 року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний, з врахуванням вихідних, 13.10.2016р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, сплачений платіжним дорученням від 22.08.2016 року №1968 судовий збір в розмірі 1378,00 грн. залишити за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 4-3, 4-7, 33, 34, 38, 43, 49, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 181, 184, 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 202, 205, 207, 254, 257, 258, 509, 525, 526, 527, 530, 601, 610, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 632, 832, 846, 875 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.