ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 жовтня 2016 року Справа № 904/10225/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест"
на рішення від та на постанову відГосподарського суду Дніпропетровської області 25.02.2016 Дніпропетровського апеляційного господарського суду 27.07.2016
у справі Господарського суду№ 904/10225/14 Дніпропетровської області
за позовомЄвропейського банку реконструкції та розвитку
доПриватної компанії з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест Юкрейн Б.В."
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест"
прозвернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 904/10225/14.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Законом України від 08.07.2011 № 3674-VІ "Про судовий збір" (далі - Закон), у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги, визначено правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Згідно із підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, в редакції, чинній на момент подання касаційної скарги, за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону, в редакції, чинній на момент подання позовної заяви, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Скаржник звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду повністю. Предметом даного спору є позовні вимоги Європейського банку реконструкції та розвитку до Приватної компанії з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест Юкрейн Б.В." про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у розмірі 70 990 800, 00 грн.

Отже, заявник касаційної скарги повинен був сплати судовий збір, виходячи зі ставок, що визначені Законом, тобто 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що становить 87 696, 00 грн. Натомість, відповідно до платіжного доручення № 41 від 28.07.2016, скаржник перерахував судовий збір у розмірі 20 000, 00 грн.

Наведене свідчить про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" судовий збір сплачено не у встановленому розмірі, що є підставою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, для неприйняття касаційної скарги до розгляду.

Водночас, скаржник звернувся з клопотанням про розстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на оскаржувані судові рішення.

Згідно із ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до приписів розділу 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 №7 у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати господарським судам слід враховувати таке. Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, котрі свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену сторону.

Отже, виходячи з наведених положень закону, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану скаржника, який останній повинен довести суду, надавши відповідні докази в розумінні ст. 36 ГПК України.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У даному випадку заявником касаційної скарги є юридична особа - суб'єкт господарювання, яка здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Згідно із ст. 1118 ГПК України касаційна скарга у випадках, передбачених пунктом 1 частини першої статті 107 цього Кодексу, розглядається протягом одного місяця, а у випадках, передбачених пунктом другим частини першої статті 107 цього Кодексу, - протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття касаційної скарги до провадження Вищим господарським судом України.

У свою чергу, скаржник не надав будь - яких доказів в обґрунтування заявленого клопотання, які б свідчили про вжиття скаржником усіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та які б підтверджували можливість сплати судового збору протягом визначеного законом строку розгляду касаційної скарги до прийняття постанови у справі.

Водночас, звертаючись до суду касаційної інстанції із клопотанням про розстрочення сплати судового збору, скаржник не навів обґрунтованих підстав та не надав відповідних доказів на підтвердження неможливості сплати ним судового збору.

При цьому посилання скаржника у касаційній скарзі на довідку Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" № 28/07/16-3 від 28.07.2016, як на підставу для розстрочення сплати судового збору, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки остання не є належним доказом важкого матеріального становища Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" на момент звернення з касаційною скаргою.

За таких обставин клопотання скаржника про розстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 904/10225/14 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 904/10225/14 підлягає поверненню скаржнику на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" у задоволенні клопотання про розстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 904/10225/14.

2. Не приймати до розгляду та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерлізінвест" касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 та на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 904/10225/14.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО
СуддіТ.Л. БАРИЦЬКА
В.І. КАРТЕРЕ