ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року Справа № 915/793/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сулеймановій С.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Орла А.В., довіреність № 010-01/2649 від 17.06.2016;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 408 від 25.08.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/793/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", ( вул. Антоновича, буд. 127, м.Київ, 03150),

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, (АДРЕСА_1),

про: стягнення коштів у сумі 146 250 грн. 88 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Публічним акціонерним товариством (ПАТ) "Державний експортно-імпортний банк України" пред'явлено позов до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі - підприємець) про стягнення з останнього грошових коштів у сумі 146250 грн. 88 коп., з посиланням на те, що підприємством не виконуються за укладеним між ними договором від 01.10.2014 р. № 185-00/3/301014 оренди нерухомого майна банку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, грошові зобов'язання щодо сплати суми індексації орендної плати протягом періоду з вересня 2014р. по червень 2015 р., внаслідок чого виникла заборгованість у сумі позовних вимог.

У судовому засіданні такі вимоги представник позивача підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяв.

Представник відповідача у наданому відзиві заперечує проти задоволення позову зазначаючи, що розрахунок заборгованості позивача не може використовуватися у якості доказу, оскільки він має арифметичні помилки, суми індексації в різних періодах не змінюються зі зміною індексу інфляції. Крім того, нарахування підвищеного розміру орендної плати здійснено позивачем після виконання договору та припинення його чинності, що безпосередньо заборонено чинним законодавством. Також позивачем не зареєстровано податкову накладну зі сплати ПДВ в електронному реєстрі та не включені відповідні суми зобов'язань при складанні декларації з ПДВ. Згідно зі ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з рахуванням її індексації. Відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" зупинено на 2016 рік дію норми ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати. Таким чином вимоги Позивача про індексацію розмірів орендної плати є неправомірними.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд визнає, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв'язку з таким.

За умовами укладеного сторонами договору від 01.10.2014 р. № 185-00/3/301014 (далі-Договір) Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" зобов'язалось передати, а фізична особа - підприємець ОСОБА_3 прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 118,60 кв.м., а саме: нежитлові приміщення третього поверху будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, зі всіма внутрішніми системами та комунікаціями, що існували на час укладання Договору оренди (п. 1.1.).

Положеннями п. 12.1. Договору оренди сторонами обумовлено строк його дії - до 30.09.2015 включно. В частині сплати орендної плати та інших платежів, в тому числі платежів по індексації орендної плати, Договір оренди діє до повного та належного виконання відповідних зобов'язань.

На виконання умов договору позивач передав, а підприємець прийняв об'єкт оренди за вказаним договором, що підтверджується акти приймання-передачі Орендованого майна від 01.10.2014 та 23.11.2015.

Пунктом 4.1 Договору передбачається, що загальний розмір орендної плати за користування Орендованим майном за один місяць становить 23 482,80 грн. та сплачується відповідачем позивачу щомісячно на підставі виставлених останнім рахунків-фактур.

Нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном (п. 4.6. Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору орендна плата за Договором оренди підлягає індексації, зокрема, за період фактичного користування підприємцем Орендованим майном (від дати підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі Орендованого майна від Орендодавця до Орендаря та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін до дати підписання акту приймання-передачі Орендованого майна від Орендаря до Орендодавця та скріплення "їх підписів відбитками печаток сторін).

Індексація орендної плати розраховується шляхом перемноження між собою помісячних індексів інфляції, що офіційно встановленні та оприлюдненні Держкомстатом України за відповідний період та суми орендної плати за цей період (абзац 3 п. 4.3. Договору).

Якщо Орендар користується Орендованим майном неповний місяць, то для розрахунку індексації береться частина орендної плати за фактичний строк користування Орендованим майном в такому місяці (абз. 4 п. 4.3. Договору).

Різниця між фактично сплаченою орендною платою та проіндексованою підлягає сплаті Орендарем на підставі виставленого Орендодавцем рахунку-фактури протягом 5-ти банківських днів з дати його виставлення Орендодавцем (абз. 5 п. 4.3. Договору).

Сторони п. 13.1. Договору визначили, що норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не застосовуються до правовідносин, які виникають із Договору.

На виконання умов договору Позивачем було виставлено Відповідачу рахунок-фактуру № 10БІ/2015 від 08.10.2015 на сплату суми індексації орендної плати, який підприємцем отримано 23.11.2015, про що свідчить його напис на рахунку (а.с. 21), проте зобов'язання щодо своєчасної оплати відповідної суми орендної плати з урахуванням індексу інфляції відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворився борг у сумі 146250 грн. 88 коп.

Господарським законодавством передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 ГК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі. (ч.ч. 1, 3, 4 ст. 286 ГК України).

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 762 ЦК України передбачається, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлене договором.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

З огляду на викладене, невиконання відповідачем грошових зобов'язань щодо сплати суми індексації орендної плати за укладеним з позивачем договором оренди, є порушенням його умов та вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 146250 грн. 88 коп. є обґрунтованими, і підлягають задоволенню повністю.

Статтею 49 ГПК України передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі задоволення позову - на відповідача.

Щодо посилань відповідача на відсутність підтвердження права власності Позивача на передане в оренду за Договором майно, слід зазначити таке.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що майно, яке знаходить за адресою: АДРЕСА_2 належить Позивачу на праві власності, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення № НОМЕР_2 від 26.04.2010.

Стосовно заперечень відповідача щодо, зміни ціни після укладення договору є безпідставним та необґрунтованим, оскільки умовами п.п. 4.1, 4.3 Договору сторони погодили орендну плату за користування Майном та індексацію орендної плати, які Відповідач зобов'язаний сплатити в порядку та у строки, обумовлені цим Договором.

Заперечення відповідача проти позову на підставі того, що розрахунок складено із порушенням рекомендацій Верховного суду України від 03.04.97 р. № 62-97р, оскільки сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватись на підставі індексу інфляції за кожний місяць, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці, необґрунтовано, оскільки: носить виключно рекомендаційний характер - містить лише рекомендації, які «пропонується застосовувати при вирішенні судових справ», а не «приписи»/«вказівки» (Постанові ВГС України по справі № 910/5624/13) обов'язкові до застосування. Лише рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є, в силу ст. 111(28) Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), обов'язковими для всіх судів України; аналіз його змісту дає підстави для висновків, що рекомендації, викладені у Листі ВСУ, стосуються нарахувань на суму боргу (тобто, можуть застосовуватись при порушенні грошового зобов'язання), в той час як відповідно до ч. 1 ст. 284 ГПК України орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди, тобто - частина орендної плати, що виникла у зв'язку із її індексацією є невід'ємною складовою основного грошового зобов'язання, а не є нарахуванням на суму боргу; сторони Договору, зважаючи на відсутність імперативного нормативного регулювання порядку індексації орендної плати, відсутності правових підстав для застосування Листа ВСУ, який «пропонується застосовувати при вирішенні судових справ» (а не при укладенні договору), керуючись нормами ст.ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору при визначенні його умов, визначили умовами п. 4.3. Договору оренди порядок розрахунку індексації орендної плати, який, в силу положень ст.ст. 629, 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, є обов'язковим до застосування сторонами.

Таким чином, вимоги Позивача щодо сплати боргу за Договором в частині орендної плати, що утворилась у зв'язку з застосуванням індексу інфляції (індексації орендної плати) у розмірі 146 250,88 грн. ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та умовах Договору.

Заперечення відповідача проти позову на підставі того, що Позивачем необхідно дотримуватись вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон), а отже й Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу (далі - Методика), затвердженої постановою КМ України від 04.10.1995 за № 786 на виконання ст. 19 Закону, оскільки Майно, що було передано в оренду згідно з Договором, належить Позивачу на праві власності, слід зазначити наступне.

Так, із змісту п. 1 Методики та п. 1 ст. 1 Закону вбачається, що вони поширюється на майно державних підприємств, установ, організацій, а також на майно, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації).

Позивач не належить ні до державних підприємств, ні до державних організацій, а є господарським (акціонерним) товариством. Окрім того, слід зазначити що в будь - якому випадку дію п. 8 Прикінцевих положень ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати зупинено на 2016 р. а позивач просить стягнути спірну суму за період 2014-2015 р.р.

Відповідно до розпорядження Президента України від 27.04.2000 № 189/2000-рп «Про акціонування Державного експортно-імпортного банку України», постанови КМ України від 27.06.2000 № 1020 «Про утворення відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - Постанова № 1020) ВАТ «Укрексімбанк» було утворено шляхом перетворення державного банку в акціонерне товариство без застосування процедури приватизації (корпоратизації).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 5 Постанови № 1020 та п. 1 Статуту Позивач є державним банком, тобто банком, сто відсотків акцій якого належать державі.

Частиною 6 ст. 7 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та п. 5 розділу І Статуту передбачено, що держава здійснює і реалізує повноваження власника лише щодо акцій (паїв), які їй належать у статутному капіталі державного банку, через органи управління державного банку. Тобто, державі належать лише корпоративні права щодо Позивача.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера-власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Таким чином, держава є власником лише акцій Позивача і право власності держави на акції ніяким чином не впливає на право Позивача, як юридичної особи, самостійно володіти та розпоряджатися власним майном.

Так, ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено економічну незалежність банків, які мають право самостійно володіти та розпоряджатися майном, що перебуває у їхній власності.

Згідно з положеннями ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є, зокрема, юридичні особи. Статтею 85 ГК України визначено, що саме товариство є власником: майна, переданого йому засновником, продукції, виробленої в результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Як вже зазначалося вище, Позивач є юридичною особою приватного права, має у своїй власності відокремлене майно (зокрема, і нерухоме майно), може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, у тому числі укладати договори (угоди, контракти), є економічно самостійним і повністю незалежним від органів державної влади і органів місцевого самоврядування в рішеннях та діях, пов'язаних з його оперативною діяльністю, провадить свою діяльність на комерційній основі, володіє, користується та розпоряджається майном, у тому числі будівлями, спорудами, устаткуванням, інвентарем, фондами та коштами на правах власності відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 13.1. Договору норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не застосовуються до правовідносин, які виникають із цього договору.

З огляду на зазначене, нерухоме майно Позивача (в т.ч. майно, що було передано в оренду згідно з Договором) є об'єктом права приватної власності Позивача і на нього не поширюється дія Закону та Методики.

З огляду на вищевказане , посилання відповідача на ч.1 п.1 ст. 83 ГПК України про визнання недійсним п.4.3 та 13.1 спірного Договору, є безпідставними.

У судовому засіданні 06 жовтня 2016 року, згідно із ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задовольнити повністю

2.Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", (вул. Антоновича, буд. 127, м.Київ, 03150, ідентифікаційний код 00032112, грошові кошти в сумі 146250 (сто сорок шість тисяч двісті п'ятдесят) грн. 88 коп. - основний борг, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 2193 грн. (дві тисячі сто дев'яносто три) грн. 76 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 10.10.2016 р.

Суддя С.М. Коваль