ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2016 р. Справа № 911/2525/16

За позовом Заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Київського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств

до відповідача ОСОБА_1 господарства Макс-Фермер

про стягнення 296 410,00грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від прокурора - Галась О.М. (службове посвідчення № 031869 від 02.02.2015);

від позивача1- не з'явився;

від позивача 2 - ОСОБА_2 (довіреність №19 від 15.03.2016);

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Київського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звернувся до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 господарства Макс-Фермер про стягнення 296 410,00грн у т.ч.:

- 150 000,00грн основна заборгованість.

- 146 190,00грн штрафні санкції.

В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором № 09-08 від 30.07.2008 про надання фінансової підтримки (допомоги) в частині своєчасного повернення наданої фінансової допомоги.

Наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Київського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств мотивовано прокурором ст. 121 Конституції України, ст.23Закону України Про прокуратуру

Відповідач у справі Фермерське господарство Макс-Фермер документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Прокурором 23.09.2016 подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої прокурор зазначає про те, що в п. 2 прохальної частини рішення помилково зазначено про стягнення з відповідача 296 410грн замість 296 190,00грн, а також помилково вказано про стягнення 146 190,00грн штрафних санкцій, замість 12 750,00грн 3% річних та 133 440,00грн втрат від інфляції.

Вказана заява прийнята судом до розгляду, таким чином з урахуванням уточнень судом розглядаються вимоги прокуратури про стягнення з відповідача на користь позивача 1 в особі позивача 2:

- 150 000,00грн основної заборгованості;

- 12 750,00грн 3% річних;

- 133 440,00грн втрат від інфляції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача 2, суд,

ВСТАНОВИВ:

30.07.2008 між Укрдержфондом, від імені якого діяв директор КВ Укрдержфонду ОСОБА_3 на підставі довіреності, та ФГ Макс-Фермер укладено договір № 09-08 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству (а.с.31-31, зворот, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Враховуючи, що вищевказаний договір від імені позивача у справі укладено директором КВ Укрдержфонду ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від імені Укрдержфону, що видана позивачем 2, такий договір є підставою для набуття прав та обовязків безпосередньо позивачем у справі - Укрдержфондом; повноваження вказаної особи діяти від імені Укрдержфонду при укладенні договору позивачем 2 у даній справі не оспорюються.

Так, в силу ст. 239 ЦК України, правочин (договір, за змістом ч. 2 ст. 202 ЦК України, є видом правочину), вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

За умовами договору позивач 2 зобовязується надати фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі СФГ ОСОБА_4 у сумі 150 000,00грн, а відповідач - використати її за цільовим призначенням і повернути фінансову підтримку (допомогу) у строк та розмірах, що обумовлені умовами такого договору.

Відповідно до п. 3.2.1 договору, позивач 2 зобовязаний надати у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу зазначену у договорі суму фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі на поточний банківський рахунок ФГ Макс-Фермер.

ФГ Макс-Фермер, згідно з п.3.4.2 договору, зобовязано повернути кошти фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі позивачу 2 згідно з встановленим графіком:

- до 31 жовтня 2009 року 30 000,00грн;

- до 31 жовтня 2010 року 30 000,00грн;

- до 31 жовтня 2011 року 30 000,00грн;

- до 31 жовтня 2012 року 30 000,00грн;

- до 31 липня 2013 року 30 000,00грн.

Відповідно до пп. 7.1,7.2 договору, він набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до повного повернення фермерським господарством коштів фінансової підтримки (допомоги) та повного виконання ним будь-яких грошових зобовязань, передбачених договором.

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання умов договору, позивачем 2 в особі КВ перераховані на розрахунковий рахунок відповідача кошти у загальній сумі 150 000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням № 158 від 01.08.2008 (а.с.33), та випискою з рахунку (а.с.32).

Проте, як зазначає прокурор у позовній заяві відповідачем не виконані взяті на себе зобовязання щодо повернення коштів на загальну суму 150 000грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку повернути кошти фінансової підтримки (допомоги) та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений сторонами договір, за своєю правовою природою є договором позики.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Проте відповідач, в порушення своїх зобовязань, не повернув у встановлений договором строк частину наданої фінансової підтримки (допомоги), а саме не здійснив жодного платежу, встановлені графіком, на загальну суму 150 000,00грн, хоча строк її сплати (повернення), встановлений графіком, настав.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи зазначене, вимоги про стягнення основної заборгованості з повернення позики у розмірі 150 000,00грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлення факту прострочення грошового зобовязання відповідачем, вимоги в частині стягнення процентів та втрат від інфляції є мотивованими, однак, суд не може погодитись з розрахунком таких вимог з наступних підстав.

Проте, розмір збитків від інфляції, за розрахунком суду за заявлені прокурором періоди становить 133 397,81грн.

Таким чином, задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення 133 397,81грн збитків від інфляції, а у задоволенні 42,19грн збитків від інфляції суд відмовляє.

Розмір 3% річних, за розрахунком суду, за заявлений період становить 12 760,27грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 12 750,00грн.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України з відповідача на користь Прокуратури Київської області підлягає стягнення 4442,22грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 господарства Макс-Фермер на користь

Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Київського відділення 150 000,00грн основного боргу, 12 750,00грн 3% річних, 133 397,81грн втрат від інфляції.

3. В частині стягнення 42,19грн втрат від інфляції відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 господарства Макс-Фермер на користь прокуратури Київської області 4442,22грн судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано: 06.10.2016.

Суддя С.І. Чонгова