ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р.Справа № 922/2727/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
до Вовчанської районної державної адміністрації, м. Вовчанськ (перший відповідач) , Приватне-орендного підприємства "Русь Єдина", м. Вовчанськ (другий відповідач)
про визнання незаконним та скасування розпоряджень голови Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки
за участю представників сторін:

прокурор - Чирик В.Г.

позивача - не з'явився

першого відповідача - не з'явився

другого відповідача - Сотник ОЛ.В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 до господарського суду Харківської області з позовом до Вовчанської РДА (далі - перший відповідач) та ПОП "Русь Єдина" (далі - другий відповідач) в інтересах держави в особі ХОДА (далі - позивач) звернувся заступник прокурора Харківської області (далі - прокурор). У позові останній просить суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації №917 від 18.12.2007;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації №392 від 11.03.2010;

- визнати недійсним договір оренди землі від 10.03.2010, який укладений між Вовчанською районною державною адміністрацією та ПОП "Русь Єдина" зареєстрований у Вовчанському РВ ХРФ ДП "Центр ДЗК" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.03.2010 за № 02.

Ухвалою від 15.08.2016 було порушено провадження по справі та її розгляд був призначений на 12.09.2016 об 11:45.

09.09.2016 до суду від другого відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він проти позову заперечує, вказує на його безпідставність та необґрунтованість, заявляє про сплив позовної давності та зазначає про посилання прокурора на законодавство, що не було чинним на час спірних правовідносин. Надані заперечення та додані до них документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

12.09.2016 до суду від першого відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Наданий відзив та додані до нього документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.09.2016 до 04.10.2016 до 10:15.

Ухвалою суду від 04.10.2016 розгляд справи був відкладений до 11.10.2016 до 11:15.

У судовому засіданні 11.10.2016 прокурор підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 11.10.2016 представник другого відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

У ході вивчення правомірності використання земель водного фонду державної власності на території Вовчанського району прокуратурою області встановлено, що розпорядженням голови Вовчанської районної державної адміністрації від 18.12.2007 № 917 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду Приватно-орендному підприємству "Русь Єдина" (далі - відповідач 2) для надання в оренду, на території Іванівської сільської ради Вовчанського району, площею 30,6 га.

У подальшому, розпорядженням голови Вовчанської районної державної адміністрації від 11.03.2010 № 392 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель водного фонду державної власності на території Іванівської сільської ради Вовчанського району та надано відповідачу-2 в оренду земельну ділянку із земель водного фонду для рибогосподарських потреб, загальною площею 57,0549 га, строком на 49 років.

На підставі вказаного розпорядження голови районної державної адміністрації між відповідачами 10.03.2010 укладено договір оренди землі, а саме: договір оренди на земельну ділянку площею 57,0549 га, у тому числі водного дзеркала 30,0074 га, прибережна захисна смуга, площею 27,0475 га (зареєстрований у встановленому законом порядку 15.03.2010 за № 02).

Відповідно до листа від 22.07.2016 №10-20.16-0.8-1991/2-16 Відділу Держгеокадастру у Вовчанському районі Харківської області, у відділі відсутня технічна документація про нормативну грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки.

Прокурор у позові вказує на те, що спірна земельна ділянка передана з порушенням вимог ст. ст. 122, 124, 134 Земельного кодексу України, спірний договір укладено з порушенням приписів ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", ст. ст. 15, 21 Закону України "Про оренду землі" та в порушення вимог Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" тобто незаконно, а тому розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 18.12.2007 №917 та від 11.03.2010 №392, а також договір оренди землі від 10.03.2010, укладений між Вовчанською районною державною адміністрацією та відповідачем-2 на підставі вказаних розпоряджень та зареєстрований у встановленому законом порядку, підлягають визнанню незаконним та недійсними, оскільки зміст правочину, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, не може суперечити Цивільному Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У пункті 1 спірного договору закріплено, що земельна ділянка передається в оренду для рибогосподарських потреб.

Законом України "Про місцеві державні адміністрації" закріплено, що місцеві державні адміністрації вирішують лише ті питання, які віднесені законами до їх повноважень (ст. 13).

Відповідно до ч. 1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на 10.03.2010) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району.

Поняття "водне господарство" закріплено у Концепції розвитку водного господарства України, затвердженій постановою Верховної Ради України № 1390-ХІУ від 14.01.2000, а саме: це - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків.

Потребу у веденні водного господарства не можна ототожнювати з потребами та цілями, для яких надаються у користування на умовах оренди водні об'єкти згідно зі ст. 51 Водного кодексу України, зокрема, для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Розпорядженням голови Вовчанської районної державної адміністрації від 11.03.2010 № 392 передано в оренду земельну ділянку водного фонду саме для ведення рибного господарства.

В той же час рибне господарство - це галузь народного господарства, завданням якої є вивчення, охорона, використання і відтворення на науковій основі водних живих ресурсів з метою одержання різноманітних видів харчової, кормової, технічної та медичної продукції (п.1 Тимчасового порядку ведення рибного господарства і здійснення рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1996 № 1192, яким врегульовані відносини у галузі охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів, ведення рибного господарства та здійснення рибальства).

Крім того, ст. 25 Закону України "Про тваринний світ" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що добування риби та водних безхребетних вважається рибальством, а не водним господарством.

Таким чином, поняття водне господарство та рибне господарство не є тотожними; надання земельної ділянки водного фонду, розташованої за межами населеного пункту, для рибогосподарських потреб, відповідно до ст. 122 Земельного Кодексу України відноситься до повноважень обласної державної адміністрації.

Отже, вказане дає підстави суду дійти висновку, що Вовчанська районна державна адміністрація перебрала на себе повноваження обласної державної адміністрації, тим самим ототожнивши два різних поняття "водне господарство" та "рибне господарство", визначення яких закріплені діючим законодавством.

Крім того, вказані розпорядження голови Вовчанської райдержадміністрації прийняті з порушенням вимог земельного законодавства (ст. ст. 124, 134, 136 Земельного кодексу України) та спірний договір оренди землі є незаконним.

Так, ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. ч. 2, 3 ст. 134 ЗК України. Водночас ч. 1 цієї статті передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України.

Недотримання зазначеної процедури є порушенням органом виконавчої влади чинного законодавства під час укладення договору оренди землі.

За змістом п. 3 Прикінцевих положень до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву" від 16.09.2008 № 509-УІ, прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку. Зазначеним Законом регулюється питання щодо відведення земельних ділянок, які пов'язанні з відведенням під будівництво. Дія норми вказаного Закону не поширюється на відведення земель іншої категорії та інших цілей.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 16.09.2014 (справа № 3-46гс14), Вищий господарський суд України від 24.02.2015 (справа №913/1086/14).

Відповідно до листа Вовчанської районної ради Харківської області від 18.07.2016 №01-06/226 встановлено, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки при визначенні розміру орендної плати не проводилась та на затвердження не надходила.

Відсутність проведеної нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка передана в оренду відповідачу 2, підтверджується витребуваним у Вовчанському відділі Держгеокадастру в Харківській області технічною документацією із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, в якій не міститься відомостей щодо її проведення, та п. 7 спірного Договору, де відсутні будь-які відомості про нормативну грошову оцінку вищевказаної земельної ділянки.

Відповідно до п. 7 вищевказаного договору оренди землі укладеного між Вовчанською районною державною адміністрацією та відповідачем 2, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у трикратному розмірі земельного податку.

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Враховуючи, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту на території Іванівської сільської ради Вовчанського району, нормативна грошова оцінка вказаної ділянки мала бути затверджена Вовчанською районною радою.

Вимогами ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Частиною 1 пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України і частиною 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а договір у цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Однак, відомості щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки в матеріалах справи відсутні.

Викладене дає підставі суду дійти висновку, що спірний договір укладено з порушенням приписів ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", ст. ст. 15, 21 Закону України "Про оренду землі", а саме без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обов'язковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Оскільки, орендну плату встановлено без проведення нормативної грошової оцінки, то договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України у справах №916/2284/14, № 916/2287/14.

Крім того, спірний договір укладено в порушення вимог Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації".

Так, згідно з вимогами абз. 7 ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Разом з цим, відповідно до спірних розпоряджень та документації із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки вказана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду.

Отже, затвердження проекту землеустрою на вказану земельну ділянку можливе лише після державної експертизи.

Згідно з вимогами ст. 1 вищевказаного Закону державна експертиза землевпорядної документації це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи.

Відповідно до Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 03.12.2004 № 391, державна експертиза проводиться до затвердження органами державної влади, місцевого самоврядування або власниками землі відповідної землевпорядної документації або до прийняття рішення про набуття, зміну та припинення прав на землю та видачі документів, що посвідчують право на неї.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України, чинного на момент прийняття спірного розпорядження про передачу у користування земельної ділянки від 11.03.2010 № 392, орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разу необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно з законом після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки в користування.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" одним із завдань державної експертизи є перевірка відповідності об'єктів державної експертизи вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України також визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України наслідком укладання угод з порушенням законодавства є визнання такої угоди судом недійсною.

Статтями 203, 228 ЦК України передбачено, що правочини не можуть суперечити цивільно-правовому законодавству, не повинні бути спрямовані на порушення інтересів і пошкодження майна держави, територіальної громади, незаконним заволодінням ним, а тому, при таких обставинах, договір визнається недійсним.

При встановленні недійсності таких правочинів, відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, сторони зобов'язані повернути одна одній все, що вони одержали на виконання таких правочинів.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 373 Цивільного кодексу України, ст. 1 Земельного кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст. 14 Конституції України).

Згідно ч. 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 18.12.2007 №917 та від 11.03.2010 за №392, а також договір оренди землі від 10.03.2010, укладений між Вовчанською районною державною адміністрацією та відповідачем-2 на підставі вказаних розпоряджень та зареєстрований у встановленому законом порядку, підлягають визнанню незаконним та недійсними.

Разом з тим, другим відповідачем - ПОП "Русь Єдина" було заявлено про застосування строків позовної давності.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі №6-68цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах зазначив, що оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК).

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Частинами 1, 2, 4 ст. 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону встановлені ч. 1 ст. 261 ЦК України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №6-178цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядження голови Вовчанської райдержадміністрації від 18.12.2007 № 917, яке прокурор просить визнати незаконним, було видане за погодженням Харківської облдержадміністрацією. Цей факт підтверджується листом Вовчанської райдержадміністрації на адресу голови Харківської облдержадміністрації вих. №02-27/4777 від 14.09.2007, згідно якого на попередню перевірку до ХОДА направлені копії матеріалів, на підставі яких буде прийматися райдержадміністрацією рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду 30,6 га розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, для передачі в оренду терміном на 49 років для рибогосподарських цілей ПОП "Русь Єдина".

Даний лист зареєстрований ХОДА 19.09.2007 за № 10201/12, про що є відмітка. Також даний лист розглянуто заступником голови облдержадміністрації та направлена відповідь голові райдержадміністрації з відміткою "Для прийняття рішення та подальшої роботи".

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ст. 33 названого Закону, обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю. Голови районних державних адміністрацій регулярно інформують про свою діяльність голів обласних державних адміністрацій, щорічно та на вимогу звітують перед ними. Голови обласних державних адміністрацій мають право скасовувати розпорядження голів районних державних адміністрацій, що суперечать Конституції України та законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України, Кабінету Міністрів України, голів обласних державних адміністрацій, а також міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

Втім, позивачем не надано до суду доказів відносно того, що існували перешкоди для звернення до суду в межах строку позовної давності.

Оскільки прокурор звернувся до господарського суду після спливу позовної давності, про застосування якої другим відповідачем заявлено до прийняття рішення господарським судом, прокурором не доведено, а матеріалами справи не підтверджено поважні причини пропуску позовної давності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.10.2016 р.

Суддя О.В. Погорелова