КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа№ 910/5376/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Калатай Н.Ф.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.

від позивача - Ващенко М.С., довіреність №1юр від 14.01.2016 року,

від відповідача - Потатуєв В.П., довіреність №28 від 01.12.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан - Комплект"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року

у справі №910/5376/16 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько - російське підприємство "Стан - Комплект", м. Київ,

до публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", м. Київ,

про стягнення 1 123 155,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько - російське підприємство "Стан - Комплект" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення 1 123 155, 40 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року по справі №910/5376/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності, на підставі чого вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року, товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан - Комплект" вперше звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року у справі №910/5376/16 скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду 25.07.2016 року апеляційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі п. 3 ст. 97 ГПК України.

02.08.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан - Комплект" повторно звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року у справі №910/5376/16 скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Також, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, виходячи з того, що судом першої інстанції неправомірно розглядалася справа за відсутності представника позивача, оскільки вважає, що йому не було надано можливості подати пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 року колегією суддів у складі головуючий суддя ОСОБА_1, судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан - Комплект" прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 14.09.2016 року.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду Овчаренко А.В. від 14.09.2016 року №09-52/4721/16, у зв`язку з припинення повноважень головуючого судді ОСОБА_1, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5376/16.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2016 року, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан - Комплект" у справі №910/5376/16 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді ОСОБА_2., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 року колегією суддів у складі головуючий Агрикова О.В., судді ОСОБА_2., Чорногуз М.Г. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан - Комплект" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 12.10.2016 року.

У зв'язку з припиненням повноважень судді ОСОБА_2., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, розпорядженням 09-52/5518/16 від 11.10.2016 року, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5376/16.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2016 року для розгляду апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан - Комплект" у справі №910/5376/16 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Калатай Н.Ф., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016 року колегією суддів у складі головуючий Агрикова О.В., судді Калатай Н.Ф., Чорногуз М.Г. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан - Комплект" прийнято до провадження.

12.09.2016 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення в яких останній просив скасувати рішення суду першої інстанції повністю.

В судовому засіданні 12.10.2016 року представники позивача та відповідача надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-російське підприємство "Стан-Комплект" (постачальник) та публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів № 728 від 06.07.2012 року. (надалі - договір). (том 1, а.с. 9-13).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар (два катера буксирно-моторних (БМК-130) загальною вартістю 590 400, 00 грн.).

Пунктом 2.3. договору передбачено, що право власності на товар переходить з моменту отримання товару покупцем і підписанням сторонами накладної та акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата здійснюється протягом 120 днів після підписання акту приймання-передачі.

В матеріалах справи наявна видаткова накладна №1748 від 07.09.2012 року відповідно до якої позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 590 400, 00 грн. (том 1, а.с. 14).

Враховуючи поставку позивачем товару, відповідач прийняв катер буксирно - моторний (БМК-130) в кількості 2 шт. про, що свідчить акт прийому - передачі від 07.09.2012 року, підписаний та скріплений печатками сторін. (том 1, а.с. 15).

Відповідно до п. 4.2. договору відповідач повинен був сплатити за товар до 05.01.2013 року.

Спір у справі, на думку позивача, виник в зв'язку з тим, що позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 590 400, 00 грн., проте відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором та норм чинного законодавства України, оплату отриманої продукції не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Місцевим господарським судом встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що відповідачем не виконано зобов'язання по сплаті за отриманий товар, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 590 400, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у суді першої інстанції було подано заяву №282/16 від 15.04.2016 року про застосування строку позовної давності (том 1, а.с. 23-25).

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріалами справи підтверджено, що поставка товару, згідно акту прийому - передачі, відбулась 07.09.2012 року ( том 1, а.с. 15).

Наведене свідчить про те, що при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів.

Таким чином, враховуючи, що строк виконання зобов`язання по договору №728 від 06.07.2012 року щодо оплати за отриманий товар встановлений до 05.01.2013 року, то строк позовної давності, сплинув 06.01.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Господарського процесуального кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем не укладався договір або додаткова угода до існуючого Договору щодо збільшення строку позовної давності до Договору.

Посилання апелянта на переривання строку позовної давності у зв'язку із неможливістю направлення поштової кореспонденції на адресу відповідача (Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова/пров. Совнаркомовський, 52/1) в період з 20.02.2014 року по 04.08.2014 року колегією суддів відхиляються виходячи з наступного.

Поняття та ознаки непереборної сили розкриваються у п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що мала здійснити певну дію, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторона, хоча б навіть і передбачила, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності, а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

З огляду на викладене, неможливість направлення поштової кореспонденції на адресу відповідача, не є форс-мажорною обставиною, та не перешкоджала позивачу подати позовну заяву в порядку чинного законодавства до господарського суду у період з 06.01.2013 року по 20.02.2014 року та з 04.08.2014 року по 06.01.2016 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви відповідача та застосування строку позовної давності.

Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що вірно зазначив місцевий суд.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З аналізу наведеної статті слідує, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог (стягнення неустойки та інші), які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно із спливом строку позовної давності щодо основної вимоги.

Таким чином, право на стягнення неустойки (штрафу, пені) припиняється разом з вимогою, якою забезпечене таке стягнення. Виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов'язання, але не більше ніж за один рік.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 56 096, 09 грн., інфляційних втрат у сумі 476 659, 31 грн., що є складовими боргу, по якому пропущено строк позовної давності.

Доводи позивача, які викладені у апеляційній скарзі, з приводу того що суд першої інстанції не правомірно розглянув справу за відсутності представника позивача, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року було порушено провадження у справі №910/5376/16, розгляд справи призначений на 18.04.2016 року (том 1, а.с. 1).

Згідно із відміткою на звороті ухвали господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі № 910/5376/16, вказана ухвала була направлена сторонам 31.03.2016 року, тобто без порушення вимог ст. 64 Господарського процесуального кодексу України.

В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що позивач отримав вказану ухвалу 04.04.2016 року.(том1, а.с. 2).

Поряд із тим, місцевий господарський суд, з метою забезпечення участі представника позивача в судовому засіданні та з метою надання можливості позивачу надати пояснення щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, ухвалою господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року відклав розгляд справи на 19.05.2016 року. (том 1, а.с. 49).

Вказана ухвала була направлена позивачу 19.04.2016 року, про що свідчить відмітка на звороті ухвали господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року.

В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що позивач отримав вказану ухвалу 21.04.2016 року.(том1, а.с. 50).

Відповідно до абзацу 3 підпункту 3.9.1 підпункту 3.9 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» За змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач відповідно абзацу 3 підпункту 3.9.1 підпункту 3.9 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» та статті 64 Господарського процесуального кодексу України вважається таким, що повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Отже суд першої інстанції здійснив всі передбачені процесуальним законодавством вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що подання додаткових пояснень та участь у судовому засіданні у суді першої інстанції залежала виключно від волевиявлення позивача.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами чинного матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається. Решта доводів скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан - Комплект" на рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року у справі №910/5376/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року у справі №910/5376/16 залишити без змін.

3. Справу №910/5376/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Н.Ф. Калатай