ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа № 922/1540/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Аврамова С.П., за довіреністю б/н від 18.04.16 року;

відповідача - Печенізька А.С., за довіреністю №11 від 28.03.16 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Колонтаїв" (вх. №2168 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 18 липня 2016 року по справі №922/1540/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Колонтаїв", с.Колонтаїв Краснокутського району Харківської області

до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків

про визнання недійсним рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року у справі № 922/1540/16 (суддя Аріт К.В.) в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Колонтаїв" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з урахуванням додаткових пояснень, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року у справі № 922/1540/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Колонтаїв" звернулось до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи (від 27.09.2016 за вх. №9762).

Ознайомившись з матеріалами справи суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні даного клопотання слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судові експертизи» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Статтею 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору та потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно із пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Водночас, визначення чи потребує вирішення спірного питання застосування спеціальних знань експертів чи ні, віднесено до компетенції суду. У разі коли суддя потребує висновків фахівця з питань, що відносяться до предмету доказування, він вправі призначити експертизу на свій розсуд.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних обставин по даній справі немає, оскільки в матеріалах справи є інші достатні засоби доказування (відзиви, апеляційні скарги, додаткові докази), аналіз яких дає змогу вирішити спір по суті без проведення судової експертизи. До того ж, позивач не був позбавлений можливості реалізувати своє право при розгляді справи в суді першої інстанції, а господарський суд, задовольнивши клопотання про проведення експертизи, сприяв би всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, однак такого клопотання в суді першої інстанції позивачем не заявлялось.

Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що оскаржуване рішення прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права, з доведеністю обставин, що мають значення для справи, та з відповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Для забезпечення повного, всебічного та об'єктивного дослідження матеріалів справи в судовому засіданні 28.09.2016 року була оголошена перерва до 11.10.2016 року

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 23.02.2016 року прийнято рішення № 18-р/к у справі № 3/12-169-15, яким визнано, що позивач - ТОВ "Агрофірма Колонтаїв", не подавши інформацію, передбачену вимогою голови відділення від 12.08.2015 року № 02-26/3-3729, у встановлений ним строк, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки, а також за вчинене порушення на позивача накладено штраф у розмірі 27200,00 грн.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, ТОВ "Агрофірма Колонтаїв" звернулось з позовом до господарського суду про визнання недійним вищевказаного рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 18-р/к від 23.02.2016 року по справі № 3/12-169-15.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Аналогічні за змістом приписи містить й підпункт 5 пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету N 32-р. від 23.02.2001 року.

Відповідно до підпункту 4-5 пункту 13.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Таким чином, господарські суди під час розгляду справ зі спорів, пов'язаних з визнанням недійсними рішень Антимонопольного комітету України мають з'ясовувати, зокрема, чи відбувся збір інформації органом Антимонопольного комітету України в межах розгляду заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, чи мало місце проведення таким органом необхідної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, вимога Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02-26/3-3729 від 12.08.2015 року була направлена ТОВ "Агрофірма Колонтаїв" в зв'язку з розглядом справи №3/01-14-15, розпочатої за ознаками вчинення ТОВ «Ковалівське», ТОВ «Надія», ТОВ «Зоря», ТОВ «Агріка-М» та СГВК «Україна» порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Тобто, вимога №02-26/3-3729 від 12.08.2015 року мала місце під час проведення Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України відповідної перевірки.

Згідно частини 2 статті 221 Закону України «Про антимонопольний комітет України», документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, надаються на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації.

Відповідно до пункту 13.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», закон не визначає певної форми витребування інформації, у зв'язку з чим його може бути здійснено в будь-якій письмовій формі, крім тієї, щодо якої є пряма заборона закону, з урахуванням, однак, того, що в разі заперечення суб'єктом господарювання факту отримання ним запиту про надання інформації орган Антимонопольного комітету України з огляду на вимоги статті 33 ГПК України має подати господарському суду належні докази надсилання такого запиту. Відповідні докази мають свідчити про надіслання запиту за місцезнаходженням суб'єкта господарювання, визначеним згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, і про отримання його від підприємства зв'язку уповноваженою на це особою відповідно до Правил надання поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року N 270.

Згідно частити 1 статті 22 Закону України «Про антимонопольний комітет України», розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України діяло у межах наданих повноважень щодо витребування у позивача відповідної інформації, а позивач в свою чергу зобов'язаний був надати таку інформацію у встановлені строки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.12.2012 року у справі №5023/599/12.

Документ Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02-26/3-3729 від 12.08.2015 року, що направлявся скаржнику містить у своїй назві слово: «Вимога», та остання містила пропозицію у 14-й строк з дня отримання, надати інформацію згідно вказаного у ній переліку.

Матеріалами справи встановлено, що 15.08.2015 року позивачем було отримано вимогу №02-26/3-3729 від 12.08.2015 року. Даний факт підтверджується листом директора Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» №01-20/284 від 04.12.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а. с. 37, том 1).

Разом з тим, позивачем було надано інформації на вимогу №02-26/3-3729 від 12.08.2015 року лише через 95 днів після спливу терміну її надання.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що ТОВ «Агрофірма Колонтаїв», не подавши інформацію на вимогу №02-26/3-3729 від 12.08.2015 року, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Отже, рішення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» №18-р/к від 23.02.2016 року прийнято у межах, визначених законом повноважень.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що позивач не отримував вимогу від Харківського обласного територіального відділення АМК України (№02-26/3-3729 від 12.08.2015 року) та відноситься критично до поданих доказів у даній справі, зокрема пояснень директора ТОВ «Агрофіпма Колонтаїв» (а. с. 58, том 1), в яких останній вказує, що 15.08.2015 року є вихідним днем, та відповідно він був відсутній на роботі.

Натомість, як встановлено судом апеляційної інстанції вимога була отримана уповноваженою особою ТОВ «Агрофіпма Колонтаїв» ОСОБА_3 15.08.2015 року. Зазначене підтверджується листом центру поштового зв'язку №01-20/284 від 04.12.2015 року. З даного листа вбачається, що рекомендований лист за № 391 що адресований позивачу був вручений уповноваженій особі ОСОБА_3 згідно договору (а.с.37, том 1).

Відповідно до пункту 2 загальної частини «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року, вручення поштового відправлення, поштового переказу - виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення, виплаті коштів за поштовим переказом одержувачу.

Згідно загальної частини Правил одержувачем є - адресат або особа, уповноважена ним на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом.

Відповідно до пункту 94 Правил порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам визначається на підставі договору, що укладається юридичною особою з оператором поштового зв'язку за місцем обслуговування.

За умовами договору на доставку поштових відправлень та періодичних друкованих видань юридичним особам від 01.01.2014 року, що укладений між Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошти» та ТОВ «Агрофірма Колонтаїв», а саме, пункт 2.2.2 визначено уповноважених осіб, яким доручається одержання усіх видів поштових відправлень. Так, серед інших уповноважених осіб у договорі зазначено ОСОБА_3 При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаний договір є чинний, не розірваний та не припинений.

Колегія суддів також враховує, що надіслання вимоги органами Антимонопольного комітету України здійснювалось за місцезнаходженням суб'єкта господарювання, визначеним згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Таким чином, оскільки, позивачем не було подано до суду доказів внесення до договору змін в частині уповноважених осіб на отримання кореспонденції, колегія суддів вважає, що вимога антимонопольного комітету вручена уповноваженій особі позивача.

Більш того, слід зазначити, що конкурентне законодавство не встановлює якогось спеціального порядку надіслання та вручення адресатам запитів про надання інформації органам Антимонопольного комітету України. Наведена позиція суду знайшла своє відображення у пункті 6 оглядового листа Вищого господарського суду України від 21.08.2007 року N 01-8/741 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням конкурентного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)".

Таким чином, вирішальним моментом при розгляді даної справи про скасування рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання дії суб'єкта господарювання з неподання інформації та накладення штрафу є встановлення факту направлення запиту про надання інформації, наявність доказів отримання суб'єктом господарювання запитів щодо витребування інформації діючим законодавством України не вимагається.

Матеріалами справі підтверджується факт направлення на адресу ТОВ «Агрофірма Колонтаїв» Харківським обласним територіальним відділенням АМК України запиту №02-26/3-3729 від 12.08.2015 року про надання інформації.

Відповідно до пункту пункт 2 Роз'яснення ВГСУ від 26.01.2000 року №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення № 18-р/к від 23.02.2016 року у справі № 3/12-169-15 дотримано вимоги Конституції України, Закону України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції» та Правила розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 року № 5 (із змінами).

У відповідності до Рекомендаційних роз'яснень АМК від 16.02.2016 року №6-рр базовий розмір штрафу за порушення, передбачені пунктами 13 - 15 статті 50 Закону, визначається відповідно до таблиць 1 та 2 та становить 27200,00 грн.

Відповідачем при визначенні розміру штрафних санкцій за порушення конкурентного законодавства з боку позивача, діяв в межах чинного законодавства України про захист економічної конкуренції, не перевищуючи встановлену межу для визначення їх розміру. При цьому законодавство про захист економічної конкуренції не зобов'язує орган Антимонопольного комітету України обґрунтовувати розмір штрафу, що застосовується, з огляду на його відповідність "протиправності порушення" та "додержання розумного балансу інтересів".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 15.11.2011 року по справі № 5002-7/5960-2010.

Доводи позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи по суті, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що передбачені статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстави для визнання оспорюваного рішення недійсним - відсутні, а тому позовні вимоги про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 23.02.2015 року № 561-р у справі №3/12-169-15 про притягнення до відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 27200,00 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів. Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до статі 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів в обґрунтування позовних вимог. Колегія суддів звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року у справі № 922/1540/16 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Колонтаїв" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Колонтаїв" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2016 року у справі № 922/1540/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.