ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 жовтня 2016 р. Справа № 903/637/16

за позовом фізичної особи- підприємця ОСОБА_1

до відповідачів: 1) державного підприємства "Укрриба"

2) регіональне відділення Фонду державного майна України у Волинській області

про визнання договору недійсним

Суддя Слободян О.Г.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 23.09.2016р.

від відповідача-1: н/з

від відповідача-2: Бойко Ю.А., довіреність від 30.09.2016р.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід судді та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.

В судовому засіданні відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів - ДП "Укрриба" та РВ ФДМ України у Волинській області, в якому просить визнати недійсним договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба» №23/14 від 20.11.2014р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що укладений договір містить усі ознаки договору оренди (передача майна в користування, строковість, оплатність, мета - здійснень господарської діяльності). Частиною 1 ст. 759 ЦКУ закріплено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. З аналізу даної норми вбачається, що метою договору найму (оренди) є передача майна у тимчасове користування за плату. Тобто, об'єктом договору є майно, яке підлягає передачі в користування (передбачається можливість отримання з речі її споживчих властивостей без зміни субстанції речі), а ознаками даного правочину є платність та строковість договору. З положень спірного договору та приписів чинного законодавства, які регулюють орендні відносини вбачається, що передача права експлуатації за своїм змістом є передачею права користування, яке є невід'ємним від об'єкту, право користустування яким передається.

Єдиним орендодавцем державного майна може бути лише Фонд державного майна України, а тому є достатньо підстав вважати, що передача в експлуатацію гідротехнічних споруд без участі Фонду (Відповідача-2) без його дозволу, суперечить вимогам чинного законодавства України, а ДП «Укрриба» при укладені спірного договору перевищило свою компетенцію, як балансоутримувача майна.

Зазначає, що даний договір є удаваним в силу ст.ст. 215, 235 ЦК України, укладеним внаслідок омани збоку ДП "Укриба", а тому є недійсним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задоволити позов.

Представник ДП «Укрриба» (відповідач-1) в судове засідання не з'явився, підприємство відзиву на позов не подало, хоча належним чином було повідомлене про розгляд справи у суді (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №035).

Представником регіонального відділення ФДМ України по Волинській області (відповідача - 2) наданий суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що укладений договір про передачу права експлуатації споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба», містить усі ознаки договору оренди, передбачені нормами цивільного законодавства (передача майна в користування, строковість, оплатність, мета - здійснення господарської діяльності). Оскільки власником майна (гідротехнічні споруди) є держава, в особі Державного агентства рибного господарства України, то саме воно наділене правом розпоряджатися державним майном, в тому числі і надання згоди на передачу його в користування чи оренду. Проте, Державне агентство рибного господарства України дозволу на передачу даних державних об'єктів у користування чи оренду регіональному відділенню ФДМ, не надавало. В порушення вимог Законів України «Про управління державної власності» (стаття 6), «Про оренду державного та комунального майна» (статті 5, 9-13, 19), «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (статті 7, 13) при укладенні спірного Договору про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба», не проводилася оцінка майна, що передається в користування, не проводився конкурс з продажу права оренди державного майна. До регіонального відділення не надходили заява про оренду, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України 15.02.2013 №201. Вказує, що ДП «Укрриба» не мало права передавати державне майно в користування іншим особам без погодження з регіональним відділенням ФДМ України по Волинській області та Державним агентством рибного господарства України. Регіональне відділення ФДМ України по Волинській області не вважає себе належним відповідачем по даній справі, оскільки не є стороною договору, та просить відмови позивачу в частині задоволення позовних вимог до регіонального відділення.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Згідно з Положенням "Про управління майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, але перебуває на їх балансі", затвердженим наказом Фонду держаного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.99 № 908/68, одним із способів управління державним майном є передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1482 від 21.09.98. За змістом пункту 2.4.1 цього Положення такий спосіб управління державним майном, як передача його в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади, передусім застосовується у випадках, за яких майно не підлягає приватизації та не може передаватися в оренду.

Спільним наказом Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.03 №126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд" до сфери управління Мінагрополітики України та на баланс Державного підприємства Укрриба" були передані гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та інше майно, які під час приватизації не увійшли до статутних фондів господарських товариств. Зазначені гідроспоруди є державним майном, що знаходиться у сфері управління Міністерства аграрної політики України та перебувають на балансі Державного підприємства "Укрриба".

Отже, згідно з планом приватизації, спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України від 06.05.03 № 126/752 Про передачу гідротехнічних споруд", гідротехнічні споруди, які є предметом оспорюваного договору, були передані до сфери управління Міністерства аграрної політики України, а в подальшому передані на баланс Державного підприємства Укрриба".

20.11.2014 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та державним підприємством «Укрриба» було укладено договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба» №23/14.

Відповідно до умов Договору Відповідач-1 зобов'язався надати в експлуатацію позивачу гідротехнічні споруди ставів, консультаційні послуги, пов'язані з експлуатацією гідроспоруд, інші додаткові послуги, а також провести розрахунок за ці послуги.

Ціна Договору визначена протоколом про договірну ціну № 23/14 від 20.11.2014 р. та становила 10 000 грн. на місяць в т.ч. ПДВ.

До Договору складено Додаток № 1, яким визначено перелік майна, що передається в експлуатацію позивачу з зазначенням інвентарного номеру, року введення в експлуатацію, балансової вартості та технічного стану об'єкту. Передані в експлуатацію гідротехнічні споруди заходяться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Несвіч, с. Садів, с. Чаруків.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що договір набуває чинності з дня його підписання і діє до укладення договору оренди.

До Договору були укладені Додаткові угоди 01 березня 2015 р. та 01 січня 2016 р., якими припинялася експлуатація гідротехнічних споруд з 01.03.2015р. по 31.12.2015р. та 01.01.2016р. по 01.03.2016р. відповідно.

Позивач зазначає, що відповідач - 1 не мав права самостійно розпоряджатися державним майном, передавати його в користування (оренду) третім особам. Приписами ст. 287 ГК України та ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що єдиними орендодавцями державного майна - майна цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів тая нерухомого майна, що є державною власністю, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Між тим, укладений Договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба» № 23/14 від 20.11.2014 року містить усі ознаки договору оренди (передача майна в користування, строковість, оплатність, мета - здійснення господарської діяльності).

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З аналізу даної норми вбачається, що метою договору найму (оренди) є передача майна у тимчасове користування за плату. Тобто, об'єктом договору є майно, яке підлягає передачі в користування (передбачається можливість отримання з речі її споживчих властивостей без зміни субстанції речі), а ознаками даного виду правочину є платність та строковість договору.

У відповідності до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу.

Право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами.

Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно).

Саме зміст вказаних правомочностей покладається в основу тих чи інших правовідносин, які пов'язані з реалізацією власником речі або особи, якій належать майнові права, своїх повноважень щодо цієї речі.

Так, з положень спірного Договору, Переліку та приписів чинного законодавства, які регулюють орендні відносини вбачається, що передача права на експлуатацію за своїм змістом є передачею права користування, яке є невід'ємним від об'єкту, право користуванням яким передається.

Зокрема у п.п. 1.1, 3.3, 3.4, 6.1, 7.2, 7.6, 8.3 Договору йдеться саме про експлуатацію гідротехнічних споруд з метою риборозведення згідно виробничої програми та для здійснення інших видів рибогосподарської діяльності. Про експлуатацію майна йдеться і в Переліку та в Протоколі про договірну ціну.

Пункти 1.1, 4.1, 4.2 Договору та Протокол про договірну ціну вказують на оплатність експлуатації (користування) майна.

Крім того, решта умов Договору не спростовують його змісту, яким є передача майна в користування за встановлену плату, та не дають підстав для віднесення його до договору іншого виду, оскільки є притаманними для договору оренди.

Тобто, проаналізувавши в сукупності умови спірного Договору та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що оспорювана угода є удаваним правочином.

Також, зі змісту приписів цивільного законодавства вбачається, що оскільки при вчиненні удаваного правочину настання його мети - приховати інший правочин, бажають досягти обидві сторони, то до відносин цих сторін застосовуються правила того правочину, якому відповідала внутрішня воля сторін і який вони насправді вчинили.

Відповідно до частини 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Згідно з частиною 2 статті 235 Цивільного кодексу України, якщо буде установлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Встановивши, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, то він є нікчемним або повинен бути визнаний недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статті 216 Цивільного кодексу України, можуть застосовуватися, коли правочин, який сторони насправді вчинили, суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Крім того, згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Враховуючи, що об'єктом даного договору є нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі ДП "Укрриба", про що вказано в п. 1.1 Договору, то до даного правочину слід застосовувати положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

З огляду на те, що передача спірного державного майна відбулась на підставі угоди, укладеної без участі Фонду державного майна України та без його дозволу, то спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, адже правомочною особою на укладення договору оренди державного майна є Фонд державного майна України, тому ДП "Укрриба" при укладенні спірного договору перевищено свою компетенцію, як балансоутримувача майна.

Державне підприємство "Укрриба" є балансоутримувачем спірного майна, тому вправі було передавати в оренду державне майно, але тільки зі згоди органу управління майном.

Судом встановлено, що в порушення ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», статтей 5, 9-13, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статтей 7, 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Глави 77 ЦК України, Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої Постановою КМУ від 10.08.1995 №629 при укладені договору про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба», не проводилася оцінка майна, що передається в користування, не проводився конкурс з продажу права оренди державного майна, до регіонального відділення не надходили заява про оренду, проект договору оренди, а також інші документи згідно з Переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України 15.02.2013 № 201.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За загальним правилом ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, в справі про визнання угоди недійсною, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Оскільки власником майна (гідротехнічні споруди ставів) є держава в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Волинські області, то саме вони наділені правом розпорядження державним майном, в тому числі і надання його в користування чи оренду. Проте ФДМУ лише передав на баланс ДП «Укрриба» гідротехнічні споруди ставів, але дозволу на передачу даних державних об'єктів у користування чи оренду не надавав.

Враховуючи, що передача державного майна відбулась на підставі угоди, укладеної без участі Фонду державного майна України та без його дозволу, то спірний договір та додаткова до нього угода укладені з порушенням вимог чинного законодавства.

Таким чином, договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба» №23/14 від 20.11.2014р. фактично приховував договір оренди гідротехнічних споруд, а тому даний договір слід визнати недійсним.

Водночас, враховуючи те, що регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській області (відповідач-2) не є стороною спірного договору та додаткової угоди, вимоги до нього є безпідставні, а в позові до відповідача-2 слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача-1, то судові витрати слід покласти на нього відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 85-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов до державно підприємства "Укрриба" задовольнити.

2. Визнати недійсними договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба» №23/14 від 20.11.2014р., укладений між державним підприємством "Укрриба та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

3. Стягнути з державного підприємства "Укрриба" (04050, м.Київ вул.Тургенєвська, 82-а, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 1378грн. витрат по сплаті судового збору.

4. В позові до регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області відмовити.

Повний текст рішення складено

07.10.2016

Суддя О. Г. Слободян