КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" жовтня 2016 р. Справа№ 911/4075/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Коршун Н.М.
суддів: Алданової С.О.
Дикунської С.Я.

за участю представників:
Від прокуратури: представник не з?явився.
Від позивача: Пивоварова Р.В. - представник за довіреністю.
Від відповідача: Райчук О.С. - представник за довіреністю.
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Северин Р.І. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод"
на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2015 року
у справі № 911/4075/15 (суддя Щоткін О.В.)
за позовом Державного підприємства "Харківський бронетанковий
завод"
до Військової частини НОМЕР_1
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача,- Головне управління Національної гвардії України
за участю Військової прокуратури Дарницького гарнізону
Центрального регіону України
про стягнення боргу у сумі 5 400 668,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Державне підприємство "Харківський бронетанковий завод" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача,- Головне управління Національної гвардії України про стягнення 5 400 668,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Військова частина НОМЕР_1 в порушення укладеного договору про відновлювальний ремонт бронетанкової техніки № 01 від 30.10.2014 року не оплатила в повному обсязі вартість відновлювального ремонту за технічним станом 10 танків Т-64 БВ, Б1 (виробів).

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.11.2015 року у справі № 911/4075/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, крім підстав зазначених у позовній заяві, посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що представник відповідача Прохоров К.Г. обіймає посаду заступника командира танкової роти з озброєння, отже мав право на підписання актів приймання передачі виробів за зміненою ціною.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Головним управлінням Національної гвардії України, також, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Представник Військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, хоча про дату,час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням № 14806842.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзиви, заслухавши присутніх учасників процесу та дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.10.2014 року між Державним підприємством Харківський бронетанковий завод (виконавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) було укладено Договір про відновлювальний ремонт бронетанкової техники №01, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги по відновлювальному ремонту за технічним станом танків Т-64БВ, Б1 (вироби), що перебувають у замовника в користуванні. Передані на підприємство виконавця для ремонту вироби є власністю держави.

Замовник бере на себе зобов`язання прийняти й оплатити ці послуги в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього Договору.

Відповідно до п.2.1.3. Звіту відомостей, що становлять Державну таємницю, вищевказаному Договору було надано гриф секретності Таємно, але згодом, на підставі п.160 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого Постановою КМУ від 18.12.2013 року №939, експортною комісією ДП Харківський БТЗ 04.03.2015 року, було складено акт перегляду грифів секретності матеріальних носіїв інформації, як таких, що втратили актуальність, відповідно до якого гриф секретності Таємно з Договору №01 від 30 жовтня 2014 року знято, про що свідчить Протокол №1 від 04.03.2015 року та Акт перегляду грифів секретності матеріалів матеріальних носіїв інформації від 04.03.2015 року.

Пунктом 1.2. договору сторони узгодили, що номенклатура та кількість виробів, які підлягають відновлювальному ремонту за технічним станом згідно п. 1.1. даного Договору, вказується в Специфікації (Додаток №1), що є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до Специфікації (Додаток 1 до Договору ) сторони визначилися, що вартість відновлювального ремонту виробів за технічним станом на час укладання Договору визначається згідно з Протоколом узгодження лімітної ціни (Додаток 2 до Договору) та складає 4 999 992,00 грн.

Крім того, вказана вартість робіт відновлювального ремонту за технічним станом танка Т-64 БВ Б1 передбачено протоколом узгодження лімітної ціни на роботи виконавця (а.с. 10).

Згідно з п.п. 2.2, 3.2 Договору позивач починає роботи з відновлювального ремонту виробів після підписання сторонами Договору, отримання позивачем ремонтного фонду виробів та одержання від відповідача попередньої оплати у розмірі 100% ціни Договору.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За приписами ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Матеріали справи свідчать про те, що 30.10.2014 року та 01.12.2014 року відповідач за відповідними актами прийняття-передачі передав позивачу вироби для ремонту в загальній кількості 10 одиниць танків Т-64БВ.

Крім цього, на виконання умов договору, в строк до 26.12.2014р. відповідачем були перераховані позивачеві кошти попередньої оплати на загальну суму 4 999 992,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1826 від 13.11.2014 року, № 1892 від 20.11.2014 року, № 2142 від 15.12.2014 року (а.с. 210-212).

З позовної заяви вбачається, що роботи з виконання ремонту 5 танків Т-64БВ почались 21.11.2014р. і 05.12.2014р. відповідачу було передано 5 відремонтованих одиниць, про що свідчить акт прийняття-передачі, підписаний та скріплений печатками сторін. Ремонт вказаних виробів, за словами позивача, склав 2 714 063, 34 грн., в т.ч. ПДВ 452 343,89 грн.

Однак, з 29.12.2014р. по 20.01.2015р. проводилось дефектування іншої частини виробів, про що складені акти дефектовки танків, в ході виконання яких була виявлена велика кількість вибраковки комплектуючих матеріалів, що призвело до підвищення ціни ремонту на 5 400 668,16 грн., дане збільшення вартості Договору відбулося через заміну комплектуючих матеріалів на танках.

Позивач стверджує, що ним було направлено на адресу відповідача лист про збільшення вартості Договору та укладання Додаткової угоди про зміну ціни та строків Договору.

Однак, відповіді надано не було, у з`язку з чим позивач продовжив виконання робіт без отримання відповіді від відповідача, бо вважав за потрібне виконати Договір.

Враховуючи те, що після закінчення ремонту всіх виробів, відповідач не сплатив позивачу 5 400 668,16 грн. суму збільшення вартості ремонту, останній звернувся до суду з відповідним позовом.

За приписами ч. 1 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судовою колегією встановлено, що умовами договору укладеного між сторонами, не передбачено зміну його умов в односторонньому порядку.

Як передбачено п. 3.1 Договору, у випадку перевищення виконавцем витрат на виконання робіт за Договором над сумою Договору, сума перевищення узгоджується сторонами шляхом підписання додаткової угоди до Договору.

Доказів укладення між сторонами додаткової угоди до Договору щодо відшкодування відповідачем додаткових витрат позивача у розмірі 5 400 668,16 грн. в матеріалах справи не міститься.

В силу ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Дослідивши листи позивача, адресовані відповідачу за № 4/28/9 від 28.04.2015р., № 3/6/6 від 06.03.2015р., № 2/13/10 від 13.02.2015р., № 12/31/4 від 31.12.2014р., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що останній просив про укладення Додаткової угоди про зміну строку дії Договору, а не зміну ціни Договору.

Тоді як, листом № 3/5/5 від 05.03.2015р. позивач просив відповідача направити представників Військової частини до Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод" з дозвільними документами, довідкою про надання допуску до державної иаємниці, печаткою, повноваженнями корегування ціни та підписання актів приймання-передачі виконаних робіт.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про те, що позивач в порушення умов договору та норм чинного законодавства в односторонньому порядку змінив вартість ремонт виробів, отже, й ціну договору.

Шодо посилань апелянта на те, що представник відповідача Прохоров К.Г. обіймає посаду заступника командира танкової роти з озброєння, отже, мав право на підписання актів приймання передачі виробів за зміненою ціною, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.7.1 Договору уповноважений на отримання виробів з ремонту представник відповідача зобов`язаний також прийняти виконані позивачем роботи з ремонту та підписати Акт приймання-передачі виконаних робіт. Про надання повноважень на прийняття виконаних позивачем робіт та підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт відповідачем повинен бути зроблений запис в довіреності.

З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2014 року між позивачем та відповідачем, а саме командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, було підписано акт приймання-передачі виконаних робіт щодо відновлюваного ремонту 5 танків Т-64БВ на загальну суму 2 714 063,34 грн. та відповідний акт-приймання передачі виробів.

В подальшому 30.01.2015 року, 04.03.2015 року та 10.03.2015 року відповідачем на ім`я Прохоров К.Г. була видана довіреність за №№ 35, 82, 85 на отримання від позивача матеріальних цінностей за Договором.

Крім цього, 06.02.2015 року, 05.03.2015 року та 12.03.2015 року між позивачем та представником відповідача за довіреністю (Прохоровим К.Г.) були підписані акти приймання-передачі виконаних робіт щодо відновлювального ремонту 5 танків Т-64БВ на загальну суму 7 686 596,82 грн. та акти-приймання передачі виробів.

Однак, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частини перша, третя статті 237 Цивільного кодексу України).

Тобто, зазначеними вище довіреностями відповідач уповноважив Прохорова К.Г. лише на отримання матеріальних цінностей за Договором та не надав повноважень щодо укладання правочину щодо приймання виконаних позивачем робіт, зміни ціни Договору або погодження додаткової вартості відновлювальних робіт Виробів.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підписуючи акти приймання-передачі, уповноважена особа лише засвідчила факт приймання від позивача товару, що ніяким чином не можна розцінювати як узгодження між сторонами нової ціни позову.

Окрім цього, у відповідності до Положення про військові частини оперативного призначення Національної гвардії України, зареєстрованого Міністерством юстиції України 03.07.2014р. за № 730/25507, питання фінансового та матеріального забезпечення, які включають в себе надходження коштів та його витрати покладається на командира військової частини.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 400 668,16 грн. суми збільшення вартості Договору, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким у позові відмовлено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Харківський бронетанковий завод" на рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.11.2015 року у справі № 911/4075/15 без змін.

3. Матеріали справи № 911/4075/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська