ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 922/1753/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Слободін М.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін та інших учасників процесу:

позивача - не з"явився;

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю №08-11/7797/2-15 від 30.12.15 р.

першої третьої особи - не з"явився;

другої третьої особи - не з"явився;

третьої третьої особи - не з"явився;

четвертої третьої особи - не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" (вх. № 2364 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 17 серпня 2016 року по справі № 922/1753/16

за позовом Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Садівниче товариство "Південьдіпроцемент", м. Харків,

до Харківської міської ради Харківської області, м. Харків,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_2,

2. ОСОБА_3,

3. ОСОБА_4,

4. ОСОБА_5,

про скасування рішення ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.08.2016 року по справі № 922/1753/16 (суддя Прохорова С.А.) в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 17.08.2016 року по справі № 922/1753/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Представник Харківської міської ради в судовому засіданні зазначив, що рішення господарського суду Харківської області від 17.08.2016 року по справі № 922/1753/16 було винесено без порушення приписів чинного матеріального та процесуального законодавства, та з урахуванням всіх доказів поданих сторонами, та доказів, які були витребувані судом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, засновниками Об'єднання садівничих товариств «Дружба колективів» є двадцять вісім садівничих товариств, в тому числі і Садівниче товариство "Південьдіпроцемент".

На підставі клопотання ради садівничих товариств масиву «Дружба колективів» лист від 28.02.1996 року та заяви членів садівничих товариств, які входять до масиву «Дружба колективів» про передачу у приватну власність земельних ділянок, які надані їм для ведення садівництва, матеріалів інвентаризації цих ділянок, виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів прийнято рішення №257 від 28.03.1996 року, за яким, зокрема, передано громадянам України, які являються членами садівничих товариств «ХАЗ» і «Південьдіпроруда» масиву «Дружба колективів», згідно з додатком №1, у приватну власність земельні ділянки по пр. Леніна, 65 для ведення садівництва».

Позивач вважає, що існуванням на даний час рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 року №257 в частині, що оспорюється, є таким що порушує його право на реалізацію в повній мірі своїх прав та охоронюваних законних інтересів, як користувача, що передбачені главою 15 Земельного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

На підставі підпункту «б» пункту 3 розділу II (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів країни щодо розмежування земель державної та комунальної власності» земельні ділянки, які слугують предметом розгляду в даній справі, відноситься до земель комунальної власності.

Однак, в даних правовідносинах Харківська міська рада виступає лише субєктом господарських відносин, тобто має такий самий статус, що й інші учасники.

Як вказано у п.1.3 Статуту Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" останній здійснює свою діяльність на земельній ділянці, наданій в постійне користування для організації колективного саду рішеннями №15-4 від 19.01.1960 року та №539-9 від 12.10.1969 року Виконавчого комітету Харківської міської ради загальною площею 104,168 га., яка складається із земель загального користування, що знаходяться у колективній власності Товариства, на орендованих землях, та землях, що знаходяться у приватній власності членів засновників Товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Резолютивна частина оспорюваного рішення сформульована наступним чином - «Передати громадянам України, які являються членами садівничих товариств масиву «Дружба колективів», згідно з додатком, у приватну власність земельні ділянки по пр. Леніна, 65 (на даний час - пр.Науки) для ведення садівництва».

Додатком №1 до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 року №257 визначено, що земельні ділянки №1205,1215,1215-А, 1216 по просп. Леніна, 65 (на даний час просп. Науки) передаються у приватну власність наступним громадянам України: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013 року у справі N 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як право очікування", є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до п. г ст.5 Земельного кодексу України, земельне законодавство базується на таких принципах забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися і моральних засад суспільства.

Отже, в самій сутності користування й розпоряджання власником земельною ділянкою закладено межі можливостей власника. Тягар володіння і користування земельною ділянкою, пов'язаний з необхідністю несення певних витрат на утримання, з ризиком втрати та загибелі майна.

Відповідно до Інформаційної довідки за вих. №8 від 16.05.2016 року, в період від 19.12.2013 по 15.05.2016 року членські, цільові внески та інші платежі за земельну ділянку №1205,1215,1215-А, 1216 за адресою м. Харків, пр. Науки, 65 (колишній проспект Леніна) ніким не сплачувались.

Вказана бездіяльність громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, у вигляді несплати внесків та інших платежів, суперечать Статуту Садівничого товариства "Південьдіпроцемент" та основним принципам цивільного та земельного права.

Крім того, відповідно до ст. 125 ЗК України (від 25.10.2001 року в редакції від 01.03.2016 року - чинного на даний час), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частина 9 ст.79-1 ЗК України передбачає, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Як свідчать матеріали справи, в Управлінні Держгеокадстру у м. Харкові Харківської області не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельні ділянки №№ 1205, 1215, 1215-А, 1216 Садівничого товариства "Південьдіпроцемент" по проспекту Науки, 65 (колишній проспект Леніна) (а. с. 56-59, том 1).

Отже, громадяни, яким було надано земельні ділянки №№1205,1215,1215-А, 1216, не скористались можливістю, та не звернулись до відповідних державних органів для реєстрації речових прав на відповідні земельні ділянки.

З огляду на визначене, вбачається, що громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та їх правонаступники (спадкоємці) не виявили жодного інтересу до переданих за рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 року №257 земельних ділянок №1205,1215,1215-А, 1216.

Позивач, реалізуючи передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту цивільного інтересу, як-то «припинення правовідношення», просить скасувати рішення місцевого органу влади в частині передання у привітні власність громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 земельних ділянок №1205,1215,1215-А, 1216.

Згідно ст. 55 Конституції України та ст. 15 ЦК України кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Разом з тим, визначені ст. 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності, тому застосування при вирішенні даної справи способів захисту, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України (припинення правовідношення) є правомірним.

Тобто, підставою для звернення до суду в даному випадку є оспорення існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Відповідач вказує на те, що для визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування однією з обов'язкових умов має бути «невідповідність такого рішення актам цивільного законодавства». При цьому відповідач посилається на ст. 21 ЦК України, та положення судової практики ВГСУ, щодо правозастосування цієї норми.

Проте, судова колегія не погоджується з цим твердженням через те, що позивачем не заявлялися позовні вимоги щодо визнання незаконним, чи недійсним даного рішення. В позовній заяві мова йде лише про скасування даного рішення, до законності якого (на момент прийняття) немає претензій. Позивачем обраний інший спосіб захисту прав та інтересів - «припинення правовідношення».

Також, Харківська міська рада вказує, що наявні обґрунтовані підстави для застосування наслідків пропуску позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, позовна давність може застосовуватися, лише в частині щодо порушення прав. Позивач же в свою чергу, позовні вимоги обґрунтовував також і необхідністю захисту його законних інтересів. Отже, навіть, якщо припустити застосування позовної давності до порушених прав, то до захисту інтересів її застосувати неможливо, адже не почався перебіг позовної давності в цій частині.

До того ж, навіть в частині порушених прав, відповідач невірно визначив момент початку строку позовної давності. Харківська міська рада посилається на те, що позивач знав про оспорюване рішення ще з 1996 року.

Проте лише з прийняттям Закону від 02.06.2015 року, за яким абзац 2 п. 1 Перехідних положень Земельного кодексу України був викладений в новій редакції: «Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року "Про приватизацію земельних ділянок, є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)».

Таким чином, з часу прийняття вищезазначеного закону починає перебіг позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відмовляє в застосуванні наслідків пропуску позовної давності та приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

У відповідності до п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду Харківської області від 17.08.2016 року по справі № 922/1753/16 прийнято після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з неправильним застосуванням норм процесуального права, і є таким що не відповідає нормам закону.

За таких обставин, апеляційна скарга Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області слід скасувати повністю та прийняти нове, яким позов задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.08.2016 року по справі № 922/1753/16 скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Скасувати рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 року №257 в частині передачі у приватну власність земельної ділянки №1205,1215,1215-А, 1216 (згідно додатку №1 до рішення) по пр. Науки (колишній пр. Леніна), 65, м. Харків, для ведення садівництва.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Слободін М.М.