ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа № 914/1805/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С. М.

суддів: Михалюк О.В.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Михайлишин С.В.,

за участю представників сторін:

від відповідача: Данилевич Д.О. - представник (довіреність б/н від 05.12.2012 р.);

від позивача: ОСОБА_3. - представник (довіреність б/н від 18.07.2016 р

ОСОБА_4 - представник (довіреність б/н від 18.07.2016 р.

розглянув матеріали апеляційної скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 б/н від 12.08.2016 (вх. № 01-05/3987/16 від 16.08.2016)

на рішення господарського суду Львівської області від 03.08.2016

у справі № 914/1805/16, суддя Трускавецький В.П.

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м. Львів,

до відповідача: приватного підприємства "Торгово - виробнича компанія "ДС", м. Львів,

про: стягнення 175 652,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 03.08.2016 у справі №914/1805/16 відмовлено в задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 до приватного підприємства "Торгово - виробнича компанія "ДС" про стягнення 175 652,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не подано суду доказів, які б підтверджували наявність встановлених законом підстав для стягнення 175.652,00 грн. безпідставно набутого майна.

Також, місцевим господарським судом відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, якою останній просить накласти арешт на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 71 кв.м., що належить ПП "Торгово-виробнича компанія "ДС", з тих підстав,що заявлений захід до забезпечення позову не відповідає змісту позову про стягнення коштів.

Судом першої інстанції також відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки відсутні правові підстави для стягнення вартості ремонтних робіт та реконструкції об'єкта оренди або поліпшення об'єкта оренди здійснене наймачем на підставі положень статті 1212 ЦК України, а тому визначення дійсної вартості поліпшень за відсутності доказів їх понесення виходить за межі дослідження у даній справі.

В апеляційній скарзі фізична особа - підприємець ОСОБА_5 просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 03.08.2016 у справі №914/1805/16 та прийняти нове, яким стягнути з приватного підприємства "Торгово - виробнича компанія "ДС" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 шкоду в розмірі 175 652,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції перейшов до розгляду справи по суті не розглянувши всі клопотання позивача, чим порушив процесуальний порядок, встановлений п. 5, 10 ст. 65 ГПК України та позбавивши права на оскарження ухвали про відмову в забезпеченні позову, встановленого п. 5 ст. 106 ГПК України.

Апелянт вказує на те, що відсутність згоди на реконструкцію, капітальний та поточний ремонти у приміщенні, яке було об'єктом оренди, свідчить про відсутність домовленостей, тобто договору з цього приводу, а тому правовідносини щодо реконструкції, капітального та поточного ремонту не охоплюються договором оренди, який був укладений між сторонами.

Також, зазначає, що відсутність в рішенні суду першої інстанції посилань на норми договору, які регулювали питання реконструкції та капітального ремонту - свідчить про поверхневе та упереджене ставлення суду під час дослідження доказів.

Апелянт вказує й на те, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів, однак позивачем було заявлено заяву про забезпечення позову.

Окрім того, позивач зазначає, що про відмову суду першої інстанції в задоволенні клопотання про призначення експертизи й заяви про забезпечення позову повідомлено після оголошення вступної та резолютивної частини рішення, внаслідок чого останній був позбавлений можливості на апеляційне оскарження ухвал.

Скаржник стверджує, що укладеним між сторонами договором оренди не встановлено порядок регулювання відносин щодо технічного збільшення об'єкту оренди внаслідок реконструкції, а також порядок проведення капітального ремонту.

Рішенням господарського суду Львівської області в справі №5015/4042/12 від 01.11.2012, яке постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.03.2013 залишене без змін - розірвано укладений між сторонами договір оренди, внаслідок чого припинились договірні правовідносини й відпали будь-які законні підстави отримання відповідачем майна за рахунок позивача.

Також, позивач вказує на відсутність всебічного дослідження матеріалів оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку експертного будівельно-технічого досліження №06/12 від 22.10.2012.

У відзиві на апеляційну скаргу приватне підприємство "Торгово - виробнича компанія "ДС" просить рішення господарського суду Львівської області від 03.08.2016 у справі №914/1805/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, з огляду на те, що до відносин, які виникли між сторонами у зв'язку з укладенням договору оренди застосовується спеціальні норми цивільного законодавства, зокрема норми глави 58 ЦК України, а саме ст. 778 ЦК України.

В судовому засіданні представники скаржника підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати рішення господарського суду Львівської області від 03.08.2016 у справі №914/1805/16 та прийняти нове, яким стягнути з приватного підприємства "Торгово - виробнича компанія "ДС" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 шкоду в розмірі 175 652,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Львівської області від 03.08.2016 у справі №914/1805/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Львівської області від 03.08.2016 у справі №914/1805/16 без змін, апеляційної скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 - без задоволення, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між ПП "Торгово-виробнича компанія "ДС" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_5 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.08.2011 р. (надалі - Договір оренди). Згідно з цим Договором оренди орендодавець (відповідач у справі) передає, а орендар (позивач у справі) приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення з двох кімнат і коридору, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі, загальною площею 71 м.кв. (надалі - об'єкт оренди) інвентарний номер 892 від 29.07.2009 р. для підприємницької ювелірної діяльності.

Згідно з актом приймання передачі майна від 03.08.2011 р. об'єкт оренди передано відповідачем (орендодавцем) позивачу (орендарю) у користування.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №5015/1360/12 від 11.05.2012 р. задоволено позовні вимоги ПП "ТВК "ДС" до ФОП ОСОБА_5 Розірвано договір оренди нежитлового приміщення від 01.08.2011 р., зобов'язано ФОП ОСОБА_5 повернути орендовані приміщення за актом приймання-передачі та стягнуто заборгованість з орендної плати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 27.07.2012 р. рішення Господарського суду Львівської області від 11.05.2012 р. часткового скасовано. В частині розірвання договору та повернення об'єкта оренди орендодавцю відмовлено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 900,00 грн. заборгованості з договору оренди.

Однак, внаслідок підписання акту приймання передачі майна від 06.11.2012 р. (а.с.124, Т.1) позивачем (орендар) передано об'єкт оренди відповідачу (орендодавцю), а договір оренди припинений.

Оскільки внаслідок розірвання договору оренди відпала підстава для набуття (збереження) майна у вигляді здійснених позивачем ремонтних робіт за змістом позовних вимог, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 175.652,00 грн. як безпідставно набутого майна.

Таким чином, предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення шкоди в розмірі 175.652,00 грн., внаслідок набуття відповідачем безпідставно набутого за рахунок позивача майна. Як підставу позову позивач зазначає ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

В позовній заяві ФОП ОСОБА_5 зазначає, що у вересні 2011 року нею розпочато ремонті роботи та реконструкцію об'єкту оренди (добудову другого поверху та ремонтні роботи) на загальну вартість 175 652,00 грн., що підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження №06/12с від 22.10.2012.

На підтвердження доводів позовної заяви ФОП ОСОБА_5 посилається на експертне будівельно-технічне дослідження, про що складено висновок №09/12с від 22.10.2012 р. (а.с. 28-31, Т.1) виконане ПП "Юридично-експертна компанія "Юрекс". Згідно з цим висновком спеціаліста вартість проведених ремонтно-будівельних робіт ФОП ОСОБА_5 в нежитлових приміщеннях під літ. 18-1, 18-2, 18-3, 18-4, 18-5 за адресою АДРЕСА_1 станом після укладення Договору оренди, станом на день проведення огляду складає 175.652,00 грн., а проведені ФОП ОСОБА_5 ремонтно-будівельні роботи відносяться до невід'ємних поліпшень.

Вказаний висновок розцінюється апеляційним судом як письмовий доказ по справі та як висновок спеціаліста, а не експерта, оскільки суд не приймав ухвали про призначення судово-технічної експертизи.

Також, позивач зазначає, що зроблені за рахунок ФОП ОСОБА_5 ремонті роботи та реконструкція об'єкту оренди підтверджуються також актом приймання-передачі до договору від 06.11.2012.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що даний акт приймання-передачі до договору від 06.11.2012 (а.с.124, Т.1) підписано сторонами з зауваженнями орендодавця, зокрема, останнім зазначено про те, що «Орендоване приміщення передано у стані, що унеможливлює його експлуатацію тому в орендодавця наявні претензії щодо стану об'єкта оренди. Ремонтні роботи проведені без дозволу та погодження орендодавця. Орендарем не надано первинних документів на підтвердження обсягу проведених ним ремонтних робіт, а відображені в акті дані не відображають дійсного стану об'єкта оренди.» Позивачем не надано суду доказів в підтвердження проведення ремонтних робіт, їх вартості, окрім того рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/3548/13 від 17.12.2013р. відмовлено у задоволені позовних вимог ФОП ОСОБА_5 до ПП "ТВК "ДС" про стягнення 175.652,00 грн. витрат на ремонт орендованого майна з підстав визначених п. 1.3, 2.4, 4.1 договору оренди та ст. 778 ЦК України. Постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 05.03.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.06.2014 р. рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2013 р. залишено без змін. Вказані рішення судів мотивовані тим, що була відсутня згода орендодавця на ремонтних робіт проведення.

А тому висновок експертного будівельно-технічного дослідження за №09/12с від 22.10.2012 р. виконане ПП "Юридично-експертна компанія "Юрекс". (а.с. 28-31, Т.1), який суперечить іншим встановленим обставинам по справі не є належним доказом по справі.

В матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які б підтверджували факт проведення ремонтних робіт, а також їх вартість.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» № 4 від 23.03.2012, роз'яснено, що якщо обставини справи свідчать про доцільність отримання пояснень спеціаліста з питань, що виникають під час розгляду справи, зокрема, з метою з'ясування її фактичних обставин, господарський суд може скористатися правом, наданим йому статтею 30 ГПК, і викликати відповідного спеціаліста для участі в судовому процесі, притому як у підготовці справи до розгляду, так і під час її розгляду. Відповідні пояснення спеціаліста не є висновком експерта .За наявності в одній і тій же справі протилежних за змістом висновків як спеціаліста, так і судового експерта, їх оцінка здійснюється за правилами статей 42, 43 ГПК з наданням у зазначеному випадку переваги висновкові судового експерта.

Таким чином, враховуючи вищенаведене висновок спеціаліста №09/12с від 22.10.2012 р. (а.с. 28-31, Т.1) не узгоджується з встановленими по справі обставинами та поясненнями наданими відповідачем в судовому засіданні.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Правовідносини сторін, що склалися носили договірний характер і виникли на підставі договору оренди майна від 01.08.2011, той факт, що договір припинив свою дію за домовленістю сторін, проте відшкодування вартості поліпшення орендованого майна з позиції позивача було проведено під час дії договору оренди, хоча за змістом позовних вимог він просить відшкодувати їх після припинення договору оренди, оскільки суд відмовив у їх стягненні на підставі ч. 5 ст.778 ЦК України не дає підстави вважати, що між сторонами виникли правовідносини на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, предметом регулювання цієї норми закону є цивільно-правові відносини, що виникають через безпідставне отримання чи збереження майна і не врегульовані спеціальними нормами права.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Безпідставними є вказівки апелянта на те, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів, хоча позивачем було заявлено заяву про забезпечення позову, оскільки ч. 3 ст. 43-3 ГПК України визначено, що після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи (визначені ст. 43-2 ГПК України) діють як заходи забезпечення позову.

В п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

З цих підстав, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що визначення дійсної вартості поліпшень орендованого майна виходить за межі дослідження у даній справі, оскільки відсутні правові підстави для стягнення вартості ремонтних робіт та реконструкції об'єкта оренди або поліпшення об'єкта оренди здійснене наймачем на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Доводи позивача про те, що про відмову суду першої інстанції в задоволенні клопотання про призначення експертизи й заяви про забезпечення позову було повідомлено після оголошення вступної та резолютивної частини рішення, внаслідок чого останній був позбавлений можливості на апеляційне оскарження ухвал є безпідставними та спростовуються наявними в справі матеріалами, зокрема протоколом судового засідання від 03.08.2016 (а.с.219, Т.3) з якого вбачається, що судом першої інстанції розглянуті вищенаведені клопотання позивача.

Стаття 32 ГПК України визначає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, Львівський апеляційний господарський суд, прийшов до висновку про те, що доводи апеляційної скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 є безпідставними, а рішення господарського суду Львівської області від 03.08.2016 у справі №914/1805/16 прийнято з дотриманням вимог норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що сплату судового збору слід покласти на скаржника (фізичну особу-підприємця ОСОБА_5.).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Львівської області від 03.08.2016 у справі №914/1805/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Справу повернути на адресу місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Михалюк О.В.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови виготовлено 10.10.2016