РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2016Справа №910/7379/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ОДЕСАГАЗ"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 1298980,90 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Кокошко В.А. за довіреністю № 21/17-4 від 04.01.2016

від відповідача: Чеботарьова І.Г. за довіреністю № 14-124 від 13.05.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "ОДЕСАГАЗ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з відповідача пені у розмірі 951930,67 грн., 3% річних у розмірі 131077,17 грн. та інфляційних втрат у розмірі 215973,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем своїх обов'язків з оплати за надані позивачем послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами за Договором на розподіл природного газу № 14-67-ТН від 30.01.2014 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 03.12.2014) (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7379/16 (суддя Пригунова А.Б.), призначено розгляд справи на 25.05.2016 о 16:00 год.

25.05.2016 через відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позов, відповідно до якого у задоволенні позову просив суд відмовити повністю, з огляду на відсутність у відповідача простроченого зобов'язання за Договором, та, як наслідок, безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача пені в порядку п. 7.2.1 Договору та інфляційних втрат, 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.

В судове засідання, призначене на 25.05.2016, з'явились представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 25.05.2016 представники сторін заявили клопотання про продовження строку розгляду спору у даній справі на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2016 продовжено строк розгляду спору у даній справі на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 25.05.2016 суд оголосив перерву до 22.06.25016 о 17:00 год.

В судове засідання, призначене на 22.06.2016, з'явились представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 22.06.2016 суд оголосив перерву до 13.07.2016 о 16:00 год.

13.07.2016 через відділ діловодства суду представник відповідача подав клопотання про зменшення неустойки (пені), відповідно до якого просив суд зменшити розмір пені до 1 (однієї) гривні. В обґрунтування наведеного клопотання відповідач послався на те, що за спірним Договором мав статус гарантованого постачальника, у зв'язку з чим розрахунки за цим договором здійснював не самостійно, а за алгоритмом розподілу коштів, затвердженим постановою НКРЕ від 02.08.2012 №1000, а тому прострочення виконання зобов'язання з оплати виникло не з вини відповідача, а з огляду на несвоєчасну оплату природного газу споживачами (населенням, промисловими підприємствами). Відповідач також просив суд врахувати понесені ним значні збитки протягом 2014, 2015 років, настання негативних наслідків для нього у разі стягнення пені у повному обсязі, а також те, що підприємство відповідача є підприємством державного сектору економіки, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, тощо.

13.07.2016 через відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, копій актів наданих послуг з транспортування газу ГРМ за період з січня 2014 по серпень 2014 та з жовтня 2014 по квітень 2015, копії наказу № 60Б-К від 23.04.2015.

В судове засідання, призначене на 13.07.2016, з'явились представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні 13.07.2016 суд оголосив перерву до 03.08.2016 о 16:30 год.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 № 04-23/1472 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/7379/16 у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А.Б.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2016 справу № 910/7379/16 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 справу № 910/7379/16 прийнято до провадження судді Гумеги О.В. та призначено розгляд справи на 19.09.2016 об 11:50 год.

В судове засідання, призначене на 19.09.2016, представник відповідача з'явився.

Представник позивача в судове засідання 19.09.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 05.08.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 19.09.2016, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали суду від 05.08.2016 та встановлено, що позивач та відповідач вимоги зазначеної ухвали не виконали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 розгляд справи відкладено на 03.10.2016 о 12:30 год.

В судове засідання, призначене на 03.10.2016, представники позивача та відповідача з'явились.

Представник позивача в судовому засіданні 03.10.2016 подав довідку про відсутність аналогічного спору. Довідка залучена судом до матеріалів справи та передана до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 03.10.2016 також подав заперечення на відзив по справі № 910/7379/16, згідно яких вважає безпідставними та необґрунтованими доводи відповідача стосовно неправомірності встановленого терміну для здійснення оплати наданих послуг з транспортування природного газу та стосовно застосування приписів п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України. Заперечення позивача на відзив залучені судом до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 03.10.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог з урахуванням заперечень на відзив, поданих в даному судовому засіданні, при цьому, зокрема, не заперечував статус відповідача за спірним договором як гарантованого постачальника. Позовні вимоги представник позивача підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.10.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому через відділ діловодства суду 25.05.2016, а також просив врахувати подане ним 13.07.2016 через відділ діловодства суду клопотання про зменшення неустойки (пені).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 03.10.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" (газорозподільне підприємство, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (замовник, відповідач) укладено Договір на розподіл природного газу № 14-67-ТН (далі - Договір).

У розділі І Договору вказано значення термінів, використаних в Договорі:

замовник (юридична особа, фізична особа - підприємець) - суб'єкт ринку природного газу, який на підставі Договору замовляє в газорозподільного підприємства надання послуг з транспортування природного газу газорозподільними мережами (далі - ГРМ) до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів;

об'єкт - технологічний комплекс, що складається з внутрішньопромислових газопроводів та споруд на них, призначених для споживання природного газу, що належать Замовнику або його споживачу на правах власності чи користування;

споживач замовника - суб'єкти господарювання (юридичні або фізичні особи - підприємці), які виробляють теплову енергію, у тому числі блочними (модульними) котельнями, установлених на дахові та прибудованих (у разі використання природного газу для виробництва та надання населенню, релігійним організаціям, національним творчим спілкам і їх регіональним осередкам послуг з опалення та гарячого водопостачання та за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води), яким Замовник надає послуги з постачання природного газу на підставі відповідних договорів.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 03.12.2014 до нього (далі - Додаткова угода № 1)) газотранспортне підприємство зобов'язується у 2014 та 2015 роках надати замовнику послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами (далі - ГРМ) до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п. 2.2 Договору замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами Договору.

Договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ визначаються в Додатку № 1 до Договору (п. 3.1 Договору). Додатковою угодою № 1 викладено Додаток № 1 до Договору у новій редакції, згідно якої газорозподільне підприємство здійснює протягом 2014-2015 років транспортування природного газу газорозподільними мережами в обсязі 523389,550 тис. куб. м, у тому числі за місяцями та кварталами у 2014, у 2015 роках (дані наведені у таблицях п. 5 Додаткової угоди № 1).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб.м., встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Розрахунковий період за Договором становить один місяць з 9-00 години першого місяця до 9-00 години першого дня наступного місяця включно (п. 5.3 Договору).

Загальна сума договору складається з місячних сум вартості планових обсягів транспортування природного газу ГРМ газорозподільним підприємством замовнику (п. 5.4 Договору).

Відповідно до п. 11.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) Договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписів уповноважених представників сторін печатками, та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.01.2014 року і діє в частині надання послуг до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газорозподільним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим Договором.

Позивач стверджує, що виконав умови Договору у повному обсязі, надавши відповідачу послуги з транспортування газу ГРМ за період з січня 2014 по квітень 2015, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування газу ГРМ за вказаний період.

Позивач зазначив, що у відповідача відсутня основна заборгованість з оплати послуг з транспортування газу ГРМ за Договором за вказаний період.

Разом з тим позивач вказав, що оплата вартості послуг з транспортування газу ГРМ здійснювалась відповідачем несвоєчасно, чим відповідач, на думку позивача, порушив умови п. 5.5 Договору.

За умовами п. 5.5 Договору оплата вартості послуг з транспортування природного газу ГРМ здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) на умовах попередньої оплати авансовими платежами планового обсягу природного газу на період передоплати, визначеної сторонами в договорі.

Сума платежу попередньої оплати розраховується як добуток тарифу, визначеного на наступний період передоплати, на плановий обсяг природного газу по кожному об'єкту замовника або його споживача, заявленого на наступний період передоплати. У разі відсутності інформації про тариф на наступний період передоплати до дня здійснення попередньої оплати замовник розраховує суму платежу за тарифом, що діяв у попередньому місяці.

У випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивач зазначив, що допущене відповідачем порушення умов зобов'язання за Договором, зокрема, п. 5.5 Договору, тягне за собою настання правових наслідків, встановлених договором або законом, а саме стягнення пені в порядку п. 7.2.1 Договору та інфляційних втрат і 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечував з огляду на відсутність у нього простроченого зобов'язання за Договором, та, як наслідок, безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача пені в порядку п. 7.2.1 Договору та інфляційних втрат, 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. Заперечуючи проти позову відповідач звернув увагу на наступне:

- послуги за Договором відповідач отримував як гарантований постачальник, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати п. 5.6 Договору щодо порядку розрахунків гарантованого постачальника, яким є відповідач, а не п. 5.5 Договору, на який посилається позивач у позовній заяві;

- розрахунки за Договором здійснювались відповідно до алгоритму розподілу коштів, затвердженого постановою НКРЕ від 02.08.2012 №1000, через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, при цьому відповідач не здійснював перерахування цих коштів самостійно, оскільки такі кошти списувались банківською установою у порядку, визначеному вищевказаним алгоритмом;

- пункт 5.6 Договору не містить остаточного строку виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати за надані за Договором послуги, відповідних угод (додаткових угод) до Договору з цього приводу сторони не укладали, крім того, позивач не звертався до відповідача в порядку ст. 530 ЦК України з вимогою виконати зобов'язання з оплати.

Відповідач також просив суд зменшити розмір пені до 1 (однієї) гривні, обґрунтовуючи своє клопотання нормами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до 7.2.1 Договору у разі порушення замовником строків оплати, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено факт надання позивачем та прийняття відповідачем в період з січня 2014 по квітень 2015 послуг з транспортування газу ГРМ на підставі Договору, обсяги та вартість яких сторонами не заперечується.

Судом також встановлено здійснення відповідачем повної оплати наданих позивачем послуг з транспортування газу ГРМ за вказаний період, що підтверджується реєстром оплат по Договору № 14-67-ТН від 30.01.2014, заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором (копії наявні в матеріалах справи) та не заперечується позивачем.

Предметом спору в даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 951930,67 грн. пені, 131077,17 грн. 3% річних та 215973,06 грн. інфляційних втрат, у зв'язку з простроченням відповідачем договірних зобов'язань щодо строків оплати послуг з транспортування газу ГРМ за Договором.

Зважаючи на наведені правові норми, для застосування відповідальності, передбаченої п. 7.2.1 Договору, та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно довести, що оплату послуг за Договором було здійснено з порушенням порядку та строків, встановлених Договором.

Чинним законодавством України на позивача покладено обов'язок доказування наявності обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та подання суду відповідних доказів, необхідних для всебічного розгляду справи, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов.

Судом встановлено, що в період дії Договору та надання позивачем спірних послуг з транспортування газу ГРМ (з січня 2014 по квітень 2015) була чинною постанова Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 № 705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу", пунктом 1 якої встановлено, що "гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом".

З огляду на норми наведеної постанови Кабінету Міністрів України, а також проаналізувавши зміст розділів І ("Терміни і визначення") та ІІ ("Предмет") Договору, суд дійшов висновку про те, що за укладеним між позивачем (газорозподільне підприємство) та відповідачем (замовник) Договором останній мав статус гарантованого постачальника. Представник позивача в судовому засіданні не заперечував статус відповідача за спірним договором як гарантованого постачальника.

Водночас, оскільки замовник (відповідач) за Договором є гарантованим постачальником, то оплату послуг за Договором він мав здійснювати в порядку та строки, визначені пунктом 5.6 Договору, а не пунктом 5.5 Договору, як про те стверджував позивач у позовній заяві. При цьому суд звертає увагу, що умова пункту 5.5 Договору безпосередньо містить виключення його застосування, а саме: "крім гарантованого постачальника".

Разом з тим, пунктом 5.6 Договору сторони узгодили, що у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

У наведеному пункті Договору також узгоджено, що остаточний розрахунок замовником за виконані послуги з розподілу природного газу ГРМ здійснюється після отримання замовником повних (100%) розрахунків за використаний газ підприємствами, що надають населенню, релігійним організаціям, національним творчим спілкам і їх регіональним осередкам послуги з опалення та гарячого водопостачання.

Судом встановлено, що в період дії Договору та надання позивачем спірних послуг з транспортування газу ГРМ (з січня 2014 по квітень 2015) діяв Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 02.08.2012, № 1000 "Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу". Наведена постанова втратила чинність згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2016 № 2516.

Отже, враховуючи узгоджені сторонами умови пункту 5.6 Договору, відповідач як гарантований постачальник зобов'язаний був здійснювати оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача як газорозподільного підприємства в порядку, установленому Алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 02.08.2012, № 1000 (далі - Алгоритм), який був чинним в період надання спірних послуг за Договором.

Наведеним Алгоритмом встановлено, зокрема, наступне:

1.1. Цей Алгоритм установлює порядок розподілу Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, а також механізм розрахунку гарантованими постачальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних підприємств, гарантованих постачальників та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам (п. 1.1 Алгоритму).

2.1 Гарантовані постачальники та їх структурні підрозділи відкривають в установах уповноважених банків, зокрема, поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, зокрема із застосуванням блочних (модульних) котелень, установлених на даху та прибудованих (у разі використання природного газу для виробництва і надання населенню та релігійним організаціям послуг з опалення та гарячого водопостачання і за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води) (далі - категорія "ТКЕ - населення") (п. 2.1 Алгоритму).

2.4. Гарантовані постачальники та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунка право банку на договірне списання (перерахування) без платіжних доручень з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, згідно з положеннями цього Алгоритму.

2.7. Форми, за якими гарантовані постачальники розраховують нормативи перерахування коштів, що надійшли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів за спожитий природний газ, а також вихідні дані, що застосовуються для розрахунку цих нормативів, наведено в додатках 1 - 10 до цього Алгоритму.

2.8. Розраховані гарантованим постачальником нормативи перерахування коштів щомісяця подаються до п'ятого числа місяця, що передує розрахунковому періоду, до НКРЕКП для затвердження.

2.9. НКРЕКП розглядає подані гарантованим постачальником нормативи перерахування коштів та приймає рішення щодо їх затвердження.

Нормативи перерахування коштів встановлюються НКРЕКП на підставі діючих у розрахунковому періоді тарифів на розподіл, транспортування або постачання природного газу, цін на природний газ, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (тимчасово до 01 січня 2016 року), податку на додану вартість, планових обсягів.

2.23. При розрахунках гарантованим постачальником не в повному обсязі з власником природного газу, газотранспортним та/або газорозподільним підприємством за період з початку року до місяця, що передував попередньому розрахунковому періоду включно, НКРЕКП застосовує коригувальний коефіцієнт до нормативу перерахування коштів на поточний рахунок гарантованого постачальника за відповідною категорією споживачів.

2.24. Коригувальний коефіцієнт не застосовується до нормативу перерахування коштів гарантованого постачальника, якщо його розрахунки за договором купівлі-продажу природного газу, договором на транспортування природного газу магістральними газопроводами та/або договором на транспортування природного газу розподільними газопроводами для потреб відповідної категорії споживачів за період з початку року до місяця, що передував попередньому розрахунковому періоду включно, були здійснені на рівні не менше 100 %.

2.25. У разі виникнення обставин непереборної сили, унаслідок яких гарантований постачальник не має можливості проводити 100 % розрахунки з іншими учасниками платіжно-розрахункових відносин, та надання до НКРЕКП відповідної підтверджуючої інформації про такі обставини НКРЕКП може встановити граничні рівні оплати закупленого та/або протранспортованого природного газу у власника природного газу, та/або газотранспортного підприємства, та/або газорозподільного підприємства (у відсотках) за кожною категорією споживачів, після досягнення яких до нормативу перерахування коштів гарантованого постачальника коригувальний коефіцієнт не буде застосовуватися.

2.29. Власники природного газу, газорозподільне підприємство та газотранспортне підприємство щомісяця до 21 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, подають до НКРЕКП інформацію (на підставі підписаних актів звірки, приймання-передачі тощо) щодо стану розрахунків і відсотка оплати за період з початку року до місяця, що передував попередньому розрахунковому періоду включно станом на 20 число місяця, що передує розрахунковому періоду окремо за кожною категорією споживачів. При розгляді нормативів перерахування коштів на лютий місяць інформація щодо стану розрахунків і відсотка оплати надається за минулий рік.

Зібрані у справі докази свідчать, що розрахунки за Договором відповідач, як гарантований постачальник, здійснював не самостійно, а за алгоритмом розподілу коштів, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 02.08.2012, № 1000, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що оплата послуг за Договором в спірний період була здійснена відповідачем з порушенням порядку та строків, встановлених пунктом 5.6 Договору, а рівно, з урахуванням змісту цього пункту, що відповідачем при здійснені оплати не було дотримано щоденного перерахування коштів на рахунок позивача в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджений Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. При цьому доданий позивачем до позовної заяви розрахунок суми позовних вимог судом відхиляється як безпідставний, оскільки фактично здійснений позивачем з невірним застосуванням до спірних відносин сторін порядку та строків оплати послуг, визначених п. 5.5 Договору.

Таким чином, позивачем належними і допустимими доказами не доведено суду факт порушення відповідачем зобов'язання з своєчасної оплати спірних послуг за Договором, у зв'язку з чим відсутні підстави для настання правових наслідків, встановлених п. 7.2.1 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних, а тому в позові належить відмовити повністю.

З огляду на відмову в позові повністю, подане відповідачем через відділ діловодства суду 13.07.2016 клопотання про зменшення розміру пені судом розглянуте та відхилене як безпідставне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.10.2016

Суддя Гумега О.В.