ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р. Справа № 909/448/16

Львівський апеляційний господарський суд, у складі колегії:

головуючого-судді Бойко С.М.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Михайлишин С.В.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 6 від 23.08.2016р.)

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

розглянув апеляційні скарги ОСОБА_3 районної державної адміністрації б/н від 05.08.2016 року

та приватного підприємства Агро-Віта б/н від 03.08.2016 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2016, суддя Фанда О.М.,

у справі № 909/448/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 аграрна компанія,

м. Івано-Франківськ,

до відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації, м. Галич

третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору

приватне підприємство Агро-Віта, с. Кінашів

про визнання недійсним розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації

№ 167 від 17.03.2016 року

ВСТАНОВИВ:

рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2016р. у справі № 909/448/16 задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 аграрна компанія" до ОСОБА_3 районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватне підприємство "Агро-Віта" та визнано недійсним розпорядження голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації № 167 від 17.03.2016 року про припинення договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) у зв'язку із набуттям прав власності на земельні ділянки. Стягнуто з ОСОБА_3 районної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 аграрна компанія" 1378 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації № 167 від 17.03.2016 року суперечить як умовам договору, так і вимогам чинного законодавства, оскільки є односторонньою відмовою (з боку орендодавця, відповідача у справі) від виконання договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що чинність договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року була визначена настанням конкретного юридичного факту моментом отримання власниками паїв правовстановлюючих документів на право власності на земельні ділянки, а тому відповідач був зобовязаний за спільною згодою із позивачем внести зміни до такого договору, припинивши його дію в частині площі земельної ділянки, на яку отримано документи про право власності власниками земельних паїв.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду ОСОБА_3 районна державна адміністрація оскаржила його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2016 року у справі № 909/448/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 районна державна адміністрація посилається на те, що позивачем не доведено, що оспорюваним розпорядженням голови ОСОБА_3 районної державної адміністрації від 17.03.2016 року № 167 були порушені його права та охоронювані законом інтереси, оскільки позивач не набув права оренди за захистом якого звернувся до суду, не надав доказів реєстрації за ним права оренди земельної ділянки (паю).

Разом з тим, ОСОБА_3 районна державна адміністрація вважає, що місцевий господарський суд мав право визнати договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року недійсним, оскільки відповідач не був уповноважений на укладення договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв).

Також, не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду приватне підприємство Агро-Віта оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2016 року скасувати повністю та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги приватне підприємство Агро-Віта посилається на те, що договір оренди припинив свою дію у звязку із отриманням власниками земельних паїв правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки, які входять до загальної площі орендованої землі.

Поряд з цим, приватне підприємство Агро-Віта вважає, що право позивача оспорюваним розпорядженням не порушено, оскільки договір припинив дію не на підставі розпорядження, а на підставі умов договору внаслідок настання юридичного факту - отримання власниками земельних паїв правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки.

Представник позивача, в судовому засіданні висловила свої доводи та міркування щодо питань, які виникли в ході судового засідання, проти апеляційних скарг заперечила, просила рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач та третя особа явки уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційних скарг.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційних скаргах, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2016 року у справі №909/448/16 без змін, апеляційних скарг ОСОБА_3 районної державної адміністрації та приватного підприємства Агро-Віта без задоволення, з наступних підстав.

Судами встановлено, що 31 грудня 2013 року між ОСОБА_3 районною державною адміністрацією (орендодавець) та ТОВ ОСОБА_3 аграрна компанія (орендар) укладено договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) на підставі розпорядження райдержадміністрації № 561 від 31.12.2013 року загальною площею 139 га, які знаходяться на території Кінашівської сільської ради за межами населеного пункту (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору земельні частки (паї) передаються в оренду для товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з п. 3.3. договору, сторони мають право:

у разі закінчення дії договору до закінчення польових робіт термін оренди земельної частки (паю) продовжити до повного завершення збирання врожаю;

вносити зміни та доповнення у договір за згодою обох сторін у письмовій формі.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що договір складено сторонами терміном до моменту отримання власниками паїв правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку.

Вказаний договір оренди не витребуваних земельних часток (паїв) підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб. 24 січня 2014 року договір від 31.12.2013 року зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Кінашівської сільської ради за №1.

Поряд з цим зясовано, що 31 грудня 2013 року сторонами складено акт приймання-передачі обєкта оренди площею 139 га, яка знаходиться на території Кінашівської сільської ради за межами населеного пункту Галицького району, Івано-Франківської області по договору оренди земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами 17.03.2016 року ОСОБА_3 районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 167, яким вирішено припинити вказаний вище договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв), у звязку з набуттям права власності та виділенням власникам на основі невитребуваних земельних часток (паїв) земельної ділянки в натурі (на місцевості); визнати таким, що втратило чинність розпорядження № 502 від 02.12.2013 року Про передачу у оренду не витребуваних земельних часток (паїв) на території Дубівецької сільської ради; направити ТОВ ОСОБА_3 аграрна компанія лист-повідомлення про припинення дії договору.

Згідно з п. 1. зазначеного вище розпорядження підставою припинення договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року стало набуття права власності та виділення власникам на основі невитребуваних земельних часток (паїв) земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення своїх прав як орендаря по договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року, оскільки вважає, що відповідачем незаконно та в односторонньому порядку прийнято розпорядження про припинення дії договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами пункту 2 статті 20 Господарського суду України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Порядок захисту прав субєктів господарювання та споживачів визначається Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами.

За приписами статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 2, 3 Закону України Про оренду землі відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно з п.7 ч. 1 ст. 13 Закону України Про місцеві державні адміністрації до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року №122 передбачено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду. Тому нерозподілені земельні ділянки до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності передаються в оренду органами виконавчої влади та місцевого самоврядування, як розпорядниками, на загальних засадах.

Згідно з ст. 1 Закону України Про оренду землі орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користуватися на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України Про оренду землі).

В процесі розгляду справи, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до договору відповідач на підставі зазначеного вище акту приймання передачі обєкта оренди від 31.12.2013 року надав позивачу у строкове платне користування невитребуванні земельні частки (паї) загальною площею 139 га, які знаходяться на території Кінашівської сільської ради за межами населеного пункту Галицького району Івано-Франківської області для ведення позивачем товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) встановлено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.

Таким чином, наведеною нормою передбачено право органу місцевого самоврядування (позивача) щодо передачі невитребуваних земельних ділянок у оренду з обмеженням терміну, зокрема до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Відтак, враховуючи наведене та спростовуючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з моменту отримання власниками невитребуваних земельних ділянок актів на право власності, зобовязання по договору оренди повинно бути припинено. При цьому, припинення дії договору повинно відбуватись у відповідності до вимог чинного законодавства та відповідно до умов договору.

Разом з тим, судова колегія вважає помилковим висновком суду першої інстанції про те, що чинне законодавство не містить поняття припинення договору, яке є тотожним поняттю припинення зобовязання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Одночасно перевіряючи доводи апеляційної скарги приватного підприємства «Агро-Віта» в частині посилання на те, що договір оренди припинив свою дію у звязку із отриманням власниками земельних паїв правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки, які входять до загальної площі орендованої землі колегія суддів вважає такі безпідставними враховуючи наступне.

Як вбачається із укладеного між сторонами договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року, а саме із п. 3.3. договору, сторони передбачили можливість вносити за взаємною згодою зміни до договору. Проте, відповідачем належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 33, 34 ГПК України не доведено, що станом на дату прийняття оспорюваного розпорядження (рішення) місцевого органу виконавчої влади, на усю площу 139 га орендованої земельної ділянки власники земельних паїв отримали правовстановлюючі документи про право власності на такі земельні ділянки.

Відтак, зважаючи на те, що чинність договору була визначена настанням конкретного юридичного факту моментом отримання власниками паїв правовстановлюючих документів на право власності на земельні ділянки. А тому відповідач зобовязаний був за спільною згодою із позивачем внести зміни до такого договору, припинивши його дію в частині площі земельної ділянки, на яку отримано документи про право власності власниками земельних паїв.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації № 167 від 17.03.2016 року суперечить як умовам договору, так і вимогам чинного законодавства, оскільки являється односторонньою відмовою (з боку орендодавця, відповідача у справі) від виконання договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року.

Разом з тим, спростовуючи доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що на органи місцевого самоврядування поряд з органами державної влади поширюється дія принципу, встановленого статтею 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що правовий акт може бути визнаний недійсним (незаконним, протиправним), тобто таким, що не відповідає закону (іншому правовому акту), якщо він виданий органом або посадовою особою з перевищенням наданих йому законом повноважень або в межах компетенції, але з порушенням діючого законодавства.

Більше того, відповідно до г ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відтак, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище, виносячи розпорядження №167 від 17.03.2016 року ОСОБА_3 районна державна адміністрація розпорядилася припинити дію договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 31.12.2013 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що правовстановлюючі документи про право власності на земельні ділянки (нерозподілені земельні ділянки), видані у період 2013-2016 року році уже існували на момент винесення спірного розпорядження.

Поряд з цим, посилання ОСОБА_3 районної державної адміністрації на те, що встановлення факту набуття та виділення власникам на основі невитребуваних земельних часток (паїв) відбулося вже після розгляду комісією матеріалів з питань передачі невитребуваних земельних часток (паїв в оренду на території Кінашівської сільської ради) є безпідставними, оскільки при передачів оренду невитребуваних земельних часток(паїв) вони не були ідентифіковані як невитребувані, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, а сторонами не подані.

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про незаконність прийняття відповідачем розпорядження, яке правомірно судом першої інстанції визнано недійсним.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 29.04.2016 року ОСОБА_3 районна державна адміністрація прийняла розпорядження № 342, яким затверджено субєкту господарювання приватному підприємству Агро-Віта технічну документацію щодо передачі в оренду невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв для ведення товарно сільськогосподарського виробництва) та передано в оренду.

Слід звернути увагу, що у відповідності до вимог чинного законодавства у разі наміру однієї із сторін розірвати договір оренди, вона повинна повідомити другу сторону в письмовій формі. Проте, доказів повідомлення позивача про намір припинити дію спірного договору оренди (розірвання тощо) відповідач суду не надав.

Відтак, судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, оскільки у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття ОСОБА_3 районною державною адміністрацією розпорядження № 167 від 17.03.2016 року про припинення договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) у зв'язку із набуттям прав власності на земельні ділянки. Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що розпорядження ОСОБА_3 районної державної адміністрації № 167 від 17.03.2016 року порушує законні права та інтереси позивача, щодо належного користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, Львівський апеляційний господарський суд, прийшов до висновку про залишення рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2016 у справі №909/448/16 без змін, апеляційних скарг ОСОБА_3 районної державної адміністрації та приватного підприємства Агро-Віта без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи залишення апеляційних скарг ОСОБА_3 районної державної адміністрації та приватного підприємства Агро-Віта без задоволення сплату судового збору за подання апеляційних скарг слід залишити за апелянтами.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2016 року у справі №909/448/16 залишити без змін.

Апеляційні скарги ОСОБА_3 районної державної адміністрації та приватного підприємства Агро-Віта - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Зварич О.В.

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 10.10.2016.