Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" жовтня 2016 р. Справа № 906/742/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 26.09.16р.

від відповідача: Іващенко І.К., дов. від 07.07.16р; Пеньковська Л.Я., дов. від 07.07.16р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (с.Новопіль Черняхівського району Житомирської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (с.Торчин Коростишівського району Житомирської області)

про стягнення 144977,27 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 144977,27 грн., з яких 110156,40 грн. основного боргу згідно договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажів від 10.09.15р., 23728,28 грн. пені, 2776,54 грн. штрафу, 2037,18 грн. 3% річних та 6278,91 грн. інфляційних нарахувань.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях від 11.10.16р. (а.с.80-82). Зокрема, зазначила, що фактично здійснення відповідачем часткових розрахунків згідно договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажів від 10.09.15р. мало місце із значним простроченням, оскільки останній Акт приймання-передачі виконаних робіт було підписано 04.12.15р., а остаточні розрахунки станом на день подачі позову так і не здійснено, що негативно вплинуло на господарську діяльність позивача та призвело до втрат у зв'язку з ростом інфляції.

Також зазначила, що товарно-транспортна накладна відповідно до заявки № 5 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 28.10.15р. не складалася, оскільки відстань, на яку здійснювалося перевезення була невеликою від поля до складу, про що свідчить невелика ставка фрахту - 50,00 грн./т та вартість перевезення - 12608,00 грн. (а.с.19).

Крім того, зазначила, що відповідачем не спростовано факт надання позивачем послуг з перевезення вантажів відповідно до умов договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажів від 10.09.15р. та, що позов подано позивачем 27.07.16р. - в межах допустимого строку і жодних підстав для застосування позовної давності немає.

Представник відповідача у відзиві від 27.09.16р. на позовну заяву та в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись, зокрема, на те, що позивач не підтвердив належними доказами основний борг відповідача згідно договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажів від 10.09.15р. у розмірі 110156,40 грн. і, що надані позивачем докази є фіктивними та, що пп.6.1 даного договору стосовно відповідальності у вигляді штрафу суперечить чинному законодавству України (а.с.55-58).

Крім того, представник відповідача просив відповідно до ст.83 ГПК України визнати недійсним пп.6.1 договору № 10/09 від 10.09.15р. щодо передбаченого у ньому штрафу та застосувати строк позовної давності в 6 місяців до заявленого позивачем позову.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.09.15р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (позивач/перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (відповідач/замовник) укладено договір № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажів (а.с.14).

Згідно пп.1.1 договору, цей договір регулює відносини між замовником та перевізником щодо надання транспортних послуг по перевезенню вантажів.

Відповідно до пп.2.1, 2.2 договору сторони погодили, що у відповідності з даним договором перевізник зобов'язується надати замовнику в межах території України послуги з організації та виконання перевезень автомобільним вантажним транспортом (далі - транспортним засобом), а замовник, в свою чергу, зобов'язується сплатити встановлену за послуги плату.

Згідно пп.2.3 договору, маршрут перевезення, вантаж, час та дата узгоджується з перевізником та вказується замовником у письмовій заявці, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Вартість перевезення обумовлюється в письмовій заявці (пп.3.1 договору).

Згідно пп.3.2 договору, розрахунки замовника з перевізником за надання транспортних послуг проводяться замовником на підставі оригіналів документів -рахунку. Після виконання послуг між сторонами підписується Акт виконаних робіт.

Згідно пп.3.3 договору, всі розрахунки по цьому договору здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок перевізника.

Відповідно до пп.5.3 договору, замовник зобов'язався підписати акт виконаних робіт не пізніше 5 днів з моменту виконання замовлення, протягом 5 банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт здійснити оплату послуг перевізника згідно умов цього договору.

Відповідно до пп.10.1 договору, договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за його умовами.

Згідно даних позивача, на виконання умов договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажів від 10.09.15р. ним було надано транспортні послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 161108,40 грн., що підтверджується підписаними та завіреними печатками обох сторін актами приймання - передачі наданих послуг: № 30 від 18.09.15р., № 31 від 18.09.15р., № 53 від 19.11.15р., № 56 від 04.12.15р., № 57 від 04.12.15р. (а.с.20,22,24,26,28).

Також, згідно даних позивача, відповідач свої договірні зобов'язання по оплаті наданих позивачем транспортних послуг відповідно до виставлених позивачем рахунків-фактур (а.с.21,23,25,27,29) належним чином не виконав. Розрахунок за надані послуги здійснено відповідачем частково та з значним простроченням (а.с.3,4,32,33).

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день прийняття рішення у справі, становить 110156,40 грн., що підтверджується довідками позивача: від 27.07.16р., від 13.09.16р., від 27.09.16р. (а.с.34,49,72), підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 25.07.16р. (а.с.33) та іншими матеріалами справи.

Претензію позивача № 1 від 02.02.16р. з вимогою погашення боргу у розмірі 109019,40 грн. та пені - 19438,65 грн. (а.с.30) та претензію № 2 від 22.06.16р. з вимогою погашення боргу у розмірі 110156,40 грн. та 19438,65 грн. пені (а.с.31) відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Факт отримання відповідачем зазначених претензій підтверджується підписом директора ТОВ "Гор.Інвест Агро" та печаткою цього товариства на даних претензіях.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір перевезення регламентується главою 32 Господарського кодексу України та главами 64, 65 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.306 ГК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 ЦК України та згідно з ч.1 ст.307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частинами 2, 3 ст.909 ЦК України передбачено, що договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня).

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Згідно пп.6.1 договору сторони погодили, що за прострочення виконання зобов'язань, визначених п.5.3. замовник виплачує перевізнику штраф у розмірі 5 відсотків від суми платежу за кожен день прострочення. За прострочення оплати виконаних робіт замовник сплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожен день прострочення. За порушення зобов'язань, встановлених даним договором, винна сторона зобов'язана перерахувати на рахунок іншої сторони штрафні санкції протягом 3 банківських днів з моменту отримання письмової претензії.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків позивача, розміри пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань становлять, відповідно, 23728,28 грн., 2776,54 грн., 2037,14 грн. та 6278,91 грн. (а.с.5,9-11).

Розрахунки пені та 3% річних обґрунтовані, відповідають чинному законодавству та укладеному договору.

При цьому суд зазначає, що позивачем було заявлено до стягнення 2037,18 грн. 3% річних, але у тексті позовної заяви та у здійсненому ним розрахунку зазначено вірну суму - 2037,14 грн. У зв'язку з цим, суд відмовляє у стягненні 0,04 грн. 3% річних.

Позивачем невірно здійснено нарахування інфляційних нарахувань, у зв'язку з чим судом здійснено відповідний перерахунок і визначено правильну суму інфляційних нарахувань, що становить 6260,50 грн. Відповідно, у стягненні 18,41 грн. інфляційних суд відмовляє.

Що стосується заявленого позивачем до стягнення штрафу в сумі 2776,54 грн., господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання на відміну від пені, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Сторонами у пп.6.1 договору передбачено відповідальність замовника за прострочення оплати послуг перевізника у вигляді сплати штрафу та пені.

Господарський суд вважає вимогу позивача про стягнення штрафу відповідно до пп.6.1 договору безпідставною, виходячи з наступного.

Так, сторони у пп.6.1 договору передбачили відповідальність за прострочення виконання зобов'язань, визначених п.5.3. у вигляді штрафу, який замовник повинен сплатити перевізнику у розмірі 5 відсотків від суми платежу за кожен день прострочення та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу за кожен день прострочення.

Тобто, фактично у даному підпункті договору встановлено дві неустойки у вигляді пені, але одну з них названо штрафом, оскільки цей штраф розраховується як пеня, що суперечить визначенню штрафа, зазначеному у ч.2 ст.549 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

У зв'язку з цим, господарський суд дійшов висновку про необхідність визнання недійсним пп.6.1 договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажу від 10.09.15р. в частині відповідальності у вигляді штрафу як такий, що суперечить законодавству.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач позов не визнав, доказів сплати боргу не подав.

Заперечення відповідача господарський суд відхиляє, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема, твердження відповідача про те, що згідно наданих суду копій: заявки № 3 від 01.11.15р., акту приймання-передачі наданих послуг № 53 від 19.11.15р., рахунку-фактури № 53 від 19.11.15р. відповідач замовив, а позивач виконав роботи по перевезенню на суму 67962,40 грн. не відповідає дійсності, оскільки в бухгалтерії ТОВ "Гор.Інвест Агро" існує заявка № 3 від 01.11.15р., акт № 53 від 19.11.15р, рахунок-фактура № 53 від 19.11.15р. на іншу суму 49653,00 грн. спростовується тим, що, згідно даних позивача, - відповідач в ході своєї господарської діяльності змінив культури, які планувалось перевозити. Спочатку планувалось перевезення 104,18 т сої та 122,66 т кукурудзи, а в подальшому відповідач замовив перевезення 308,92 т сої, що підтверджується підписаними обома сторонами товарно-транспортними накладними та реєстром перевезень з поля на склад (тік)(а.с.83-95).

Крім того, твердження відповідача з приводу фіктивності зазначених документів наданих позивачем, спростовується випискою з рахунку позивача, згідно якої вбачається, що відповідачем 14.12.15р. було здійснено часткову оплату у розмірі 10000,00 грн. з призначенням платежу "за транспортні послуги згідно рахунку № 53 від 19.11.15р., що свідчить про факт надання позивачем послуг згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 53 від 19.11.15р., а також про визнання боргу відповідачем згідно зазначеного акту (а.с.32).

Також факт надання позивачем відповідачу транспортних послуг, як вже зазначалося, підтверджується, зокрема, підписаними та завіреними печатками обох сторін актами приймання - передачі наданих послуг: № 30 від 18.09.15р., № 31 від 18.09.15р., № 53 від 19.11.15р., № 56 від 04.12.15р., № 57 від 04.12.15р. (а.с.20,22,24,26,28); підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 25.07.16р. (а.с.33); підписаними обома сторонами товарно-транспортними накладними та реєстром перевезень з поля на склад (тік) та засвідчені відбитками їх печаток (а.с.83-95).

Таким чином, господарський суд вважає, що позивачем надані належні докази для висновку про те, що позивачем дотримані умови договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажу від 10.09.15р. щодо документального оформлення господарських операцій між сторонами.

Крім того, відповідач, заперечуючи проти позову, просив суд застосувати строк позовної давності в 6 місяців до заявленого позивачем позову, посилаючись на ч.5 ст.315 ГК України, згідно якої передбачено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Господарський суд з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до пп.4.7.1 пп.4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.13р. зазначено, що у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке. Якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 ГК України).

Згідно ч.4 ст.315 ГК України, якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Як вже зазначалося та як свідчать матеріали справи, позивачем було вручено представнику відповідача - директору ТОВ "Гор.Інвест Агро" претензію № 1 від 02.02.16р. з вимогою погашення боргу у розмірі 109019,40 грн. і 19438,65 грн. пені (а.с.30) та претензію № 2 від 22.06.16р. з вимогою погашення боргу у розмірі 110156,40 грн. та 19438,65 грн. пені (а.с.31), про що свідчить особистий підпис директора ТОВ ТОВ "Гор.Інвест Агро" про отримання та відбиток печатки ТОВ ТОВ "Гор.Інвест Агро".

Так, як позивач звернувся до відповідача з останньою претензією - 23.06.16р. (дата отримання представником відповідача претензії), то з урахуванням ч.4 ст.315 ГК України, строк позовної давності не пропущений, оскільки позов до господарського суду подано позивачем 27.07.16р.

У зв'язку з цим, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності та про відмову в позові за її пропуском судом відхиляються як безпідставні.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що позивач, на відміну від відповідача, довів суду належними та допустимими доказами обґрунтованість та правомірність своїх позовних вимог, а тому вважає позовні вимоги заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 110156,40 грн. боргу за надані послуги згідно договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажу від 10.09.15р., 23728,28 грн. пені, 2037,14 грн. 3% річних та 6260,50 грн. інфляційних нарахувань.

В решті позову суд відмовляє у зв'язку з безпідставністю заявлених вимог.

Сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Визнати недійсним пп.6.1 договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажу від 10.09.15р. укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (с.Новопіль Черняхівського району Житомирської області) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (с.Торчин Коростишівського району Житомирської області) в частині відповідальності замовника по сплаті перевізнику штрафу за прострочення виконання зобов'язань по даному договору.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро", 12510, с.Торчин Коростишівського району Житомирської області, вул.Якубовського 12, ідентифікаційний код 38284337:

- на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1 - 110156,40 грн. боргу за надані послуги згідно договору № 10/09 про надання послуг по організації перевезення вантажу від 10.09.15р., 23728,28 грн. пені, 2037,14 грн. 3% річних, 6260,50 грн. інфляційних нарахувань та 2132,73 грн. судового збору.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.10.16

Суддя Гансецький В.П.

Друк.: 1 прим. у справу.