ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2016 р.Справа № 924/805/16

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Музика М.В. при секретарі судового засідання Виноградову Б.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів", м. Київ

до державної установи "Хмельницький обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України", м. Хмельницький

про стягнення 14 870,38 грн.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: ОСОБА_1 згідно довіреності №01/1209 від 03.10.2016

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Хмельницької області від 29.08.2016 року порушено провадження у справі за позовом державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів", м. Київ до державної установи "Хмельницький обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України", м. Хмельницький про стягнення 14 870,38 грн. Ухвалою суду від 03.10.2016 року судове засідання відкладено на 17.10.2016 року.

Повноважний представник позивача на судовий розгляд справи 17.10.2016 року не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду спору, що підтверджується судовою повісткою від 04.10.2016 року. В судовому засіданні 13.09.2016 року позов підтримав в повному обсязі, наполягає на його задоволенні; 13.09.2016 року через канцелярію суду подав клопотання з проханням проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. У надісланих 17.10.2016 року поясненнях №3-23/424 від 13.10.2016 року наголошує на безпідставності посилань ДУ "Хмельницький ОЛЦ МОЗ України" щодо пропуску строків позовної давності для звернення до суду із частиною позовних вимог.

Представник відповідача під час судових розглядів спору позов визнає частково, подав заяву №07/1208 від 03.10.2016 року щодо застосування строків позовної давності, у якій просить суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності щодо заборгованості по договорах №41-00872/13-К від 05.06.2013 року, акт здачі-приймання робіт №002367 від 05.06.2013 року; №41-00882/13-К від 05.06.2013 року, акт здачі-прийняття робіт №002656 від 05.06.2013 року; №41-00898/13-К від 11.06.2013 року, акт здачі-прийняття робіт №002866 від 11.06.2013 року; №41-00971/13-К від 01.07.2013 року, акт здачі-прийняття робіт №003287 від 01.07.2013 року, та, у зв'язку із спливом, на думку відповідача, строку звернення до суду із даними вимогами, частково відмовити в позові.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

Виконавцем - державним підприємством "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" здано, а замовником - державною установою "Хмельницький обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" прийнято послуги, пов'язані з повіркою засобів вимірювальної техніки відповідно до акту №002367 від 05.06.2013 року (згідно з договором №41-00872/13-К) на суму 3130,56 грн., акту №002656 від 05.06.2013 року (згідно з договором №41-00882/13-К) на суму 37,08 грн., акту №002866 від 11.06.2013 року (згідно з договором №41-00898/13-К) на суму 1441,80 грн., акту №003287 від 01.07.2013 року (згідно з договором №41-00971/13-К) на суму 1440,48 грн., акту №006276 від 07.10.2013 року (№41-01496/13-К) на суму 1460,64 грн.; на загальну суму 7510,56 грн.

Позивачем 25.04.2014 року, що підтверджується реєстром на відправку рекомендованих листів від 25.04.2016 року та фіскальним чеком від 25.04.2014 року, надіслано відповідачу претензію №3-23/148 від 24.04.2014 року із вимогою негайно перерахувати державному підприємству "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" заборгованість в розмірі 21252,12 грн., в тому числі, згідно актів здачі-приймання послуг №002367 від 05.06.2013 року, №002656 від 05.06.2013 року, №0028866 від 11.06.2013 року, №003287 від 01.07.2013 року та №006276 від 07.10.2013 року.

Як вбачається із виписок з банківського рахунку, відповідачем перераховано позивачу 05.05.2014 року 6343,20 грн. згідно акту №261383 від 15.10.2013 року та 7398,36 грн. згідно акту №006966 від 17.10.2013 року, 26.08.2014 року 5309,40 грн. згідно акту №260509 від 22.05.2014 року, 29.08.2014 року 15735,24 грн. згідно акту №002849 від 16.06.2014 року, 16.02.2015 року 4961,52 грн. згідно акту №261878 від 29.01.2015 року та 12204,12 грн. згідно акту №223813 від 28.01.2015 року, 17.02.2015 року 1625,88 грн. згідно акту №000329 від 02.02.2015 року та 23.02.2015 року 6229,44 грн. згідно акту №260016 від 12.02.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач, вважаючи, що відповідачем порушено свої зобов'язання з оплати наданих ДП "Укрметртестстандарт" послуг, звернувся з даним позовом до суду.

Аналізуючи надані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із врахуванням наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли господарські зобов'язання з підписаних сторонами та скріплених їхніми печатками актів здачі-приймання робіт, згідно яких позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги, пов'язані з повіркою засобів вимірювальної техніки.

В силу ч.1 - 6 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів; проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін.

Оскільки до даного виду договорів про надання послуг не встановлено законодавством спеціальної форми, а договорів, на виконання яких укладались відповідні акти здачі-прийняття робіт, учасниками судового розгляду не надано, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору надання послуг, укладеного в спрощений спосіб, що підтверджується належним чином оформленими актами здачі-приймання робіт на загальну суму 7510,56 грн.

Як передбачено статтями 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк.

Так як сторонами не встановлено строку оплати наданих послуг, судом приймається до уваги, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України (п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Стаття 530 ЦК України, в свою чергу, встановлює, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи стверджується, що позивачем 25.04.2016 року надіслано відповідачу претензію із вимогою сплати заборгованості, в тому числі, згідно актів здачі-приймання робіт №002367 від 05.06.2013 року, №002656 від 05.06.2013 року, №0028866 від 11.06.2013 року, №003287 від 01.07.2013 року та №006276 від 07.10.2013 року.

Відповідно до пп. 4 п. 1 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року № 958, нормативні строки (строки, установлені для пересилання поштових відправлень від обєкта поштового звязку місця приймання до обєкта поштового звязку місця вручення) пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, рекомендованої поштової кореспонденції - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Згідно п. 2 розділу ІІ вказаних Нормативів при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Отже, з урахуванням поштового обігу, відповідач отримав претензію не пізніше 06 травня 2014 року (без врахування вихідних днів). Таким чином, у державної установи "Хмельницький обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я" виник обов'язок у строк з 07.05.2014 року по 13.05.2016 року здійснити оплату зазначених у претензії наданих позивачем послуг.

Проте, доказів оплати наданих позивачем послуг згідно актів здачі-приймання робіт №002367 від 05.06.2013 року, №002656 від 05.06.2013 року, №0028866 від 11.06.2013 року, №003287 від 01.07.2013 року та №006276 від 07.10.2013 року на загальну суму 7510,56 грн. матеріали справи не містять, вказана заборгованість також не заперечується відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку про підставність стягнення з державної установи "Хмельницький обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я" 7510,56 грн. заборгованості на підставі актів здачі-приймання робіт №002367 від 05.06.2013 року, №002656 від 05.06.2013 року, №0028866 від 11.06.2013 року, №003287 від 01.07.2013 року та №006276 від 07.10.2013 року.

Окрім того, ДП "Укрметртестстандарт" просить суд також стягнути з відповідача 6658,91 грн. втрат від інфляції та 700,91 грн. 3% річних згідно поданих розрахунків.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, зауважує, що позивачем невірно визначено початок прострочки оплати наданих послуг, яка виникла 14.05.2014 року, тому до стягнення підлягає 510,12 грн. 3% річних за період з 14.05.2014 року по 17.08.2016 року. В стягненні 190,79 грн. 3% річних слід відмовити.

Стосовно вимоги про стягнення 6658,91 грн. інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

У п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням наведеного, до стягнення підлягає 5259,03 грн. втрат від інфляції за період з червня 2014 року по червень 2016 року. В стягненні 1399,88 грн. втрат від інфляції слід відмовити.

Позивачем 03.10.2016 року подано заяву про застосування строків позовної давності, у якій просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості та відповідних нарахувань щодо актів здачі-приймання робіт №002367 від 05.06.2013 року; №002656 від 05.06.2013 року; №002866 від 11.06.2013 року та №003287 від 01.07.2013 року.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що порушення відповідачем зобов'язання, яке є предметом даного спору, відбулося 14.05.2014 року, позивач звернувся з даним позовом 26.08.2016 року, таким чином, загальний строк позовної давності тривалістю у три роки позивачем не пропущено, з огляду на що у суду відсутні підстави для відмови в задоволенні позову з мотивів пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 7510,56 грн. боргу, 519,12 грн. 3% річних та 5259,03 грн. втрат від інфляції. В стягненні 1399,88 грн. втрат від інфляції та 190,79 грн. 3% річних слід відмовити.

Судові витрати у зв'язку із частковим задоволенням позову покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 13, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з державної установи „Хмельницький обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України (м. Хмельницький, вул. Пилипчука, 55, код 38481979) на користь державного підприємства „Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів (м. Київ, вул. Метрологічна, 4, код 02568182) 7510,56 грн. (сім тисяч п'ятсот десять грн. 56 коп.) боргу, 5259,03 грн. (п'ять тисяч двісті п'ятдесят дев'ять грн. 03 коп.) втрат від інфляції, 510,12 грн. (п'ятсот десять грн. 12 коп.) 3% річних, 1230,60 грн. (одна тисяча двісті тридцять грн. 60 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 18.10.2016 року

Суддя М.В. Музика

Віддрук. у 2 прим. : 1 - до справи, 2 - позивачу (03143, м. Київ, вул. Метрологічна, 4) - рекомендованим листом з повідомленням про вручення