ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. Справа № 920/645/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. б/н від 01.05.2016 р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 1 від 01.02.2016 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2538 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 22.08.2016 р. у справі № 920/645/16,

за позовом Комунального підприємства Сумської обласної ради "Суми-Фарм", м. Суми,

до Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Суми,

про визнання недійсним розпорядження, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Комунальне підприємство Сумської обласної ради "Суми-Фарм", звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним розпорядження адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.05.2016 року № 15 Про початок розгляду справи № 03-06/06-2016.

Рішенням господарського суду Сумської області від 22.08.2016 року у справі № 920/645/16 (суддя Левченко П.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 22.08.2016 року у справі № 920/645/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що до повноважень органів Антимонопольного комітету України не належить державний контроль (нагляд) за дотриманням суб'єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Відповідач зазначив, що в даному випадку розпорядження відповідача не призводить до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки не містить жодних обов'язкових вимог до позивача, а зокрема, зобов'язань щодо вчинення певних дій (ст. 47 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), вилучення у нього документів та інших предметів або накладення на них арешту (ст. 44 Закону України "Про захист економічної конкуренції") або накладення штрафних санкцій тощо.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розпорядженням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 17.05.2016 року № 15 Про початок розгляду справи № 03-06/06-2016 розпочато розгляд справи за ознаками порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції, у вигляді зловживання монопольним становищем на ринках препаратів інсуліну та засобів їх введення, що відпускаються хворим за відповідними рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких здійснювалось забезпечення хворих у 2015 році (у період з дати укладання договорів на відшкодування вартості препаратів інсуліну та засобів їх введення до 31 грудня 2015 року), в частині встановлення таких цін реалізації товару, які не можливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, що полягає у встановленні і застосуванні у 2015 році таких роздрібних цін на препарати інсуліну та засоби їх введення, що перевищують рівень відповідних цін, встановлених іншими субєктами господарювання, які здійснювали відпуск препаратів інсуліну та засобів їх введення; а також доручено збір та аналіз документів 2-ВДР.

Позивач як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі зазначає, що до повноважень органів Антимонопольного комітету України не належить державний контроль (нагляд) за дотриманням субєктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення та посилається на правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у пункті 10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства.

Також позивач зазначає, що він не може впливати своєю поведінкою та обмежувати доступ інших субєктів господарювання на ринки препаратів інсуліну та засоби їх введення, що відпускались хворим за відповідними рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів в межах адміністративно-територіальних одиниць обслуговування хворих у 2015 році, а також на визначення умов обігу товарів, зокрема, встановлювати барєри для доступу на ринок інших субєктів господарювання.

Згідно зі статтею 3 Закону України Про Антимонопольний комітет України, основним завданням органів Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції...., запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

За результатами розгляду подання Управління Служби безпеки України в Сумській області від 13.05.2016 року за № 8820 щодо ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях позивача по встановленню у 2015 році при відпуску препаратів інсуліну та засобів їх введення за пільговими/безплатними рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів у певних адміністративних районах Сумської області найвищих роздрібних цін на зазначені препарати виявлено ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідно до статті 37 Закону України Про захист економічної конкуренції покладає на органи Антимонопольного комітету України обовязок прийняти розпорядження про початок розгляду справи.

Відповідно до пунктів 1 та 2 розяснень президії Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів № 02-5/35 від 26.01.2000р., обовязковою умовою визнання акта недійсним, який породжує певні правові наслідки, є порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Суд першої інстанції правомірно звернув увагу на пункт 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства, у вирішенні господарським судом спору щодо визнання недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження; разом з тим підлягає встановленню наявність обставин, які свідчили б про видання оспорюваного розпорядження з порушенням чинного законодавства та/або компетенції органу, що його видав. При цьому саме по собі видання органом Антимонопольного комітету України такого розпорядження та здійснення ним розгляду відповідної справи не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

Отже, саме по собі здійснення розгляду органом Антимонопольного комітету України відповідної справи не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду такої справи не доведено вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначений розгляд підлягає закриттю (стаття 49 Закону України Про захист економічної конкуренції).

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, позивач заперечує щодо повноважень органів Антимонопольного комітету України здійснювати заходи з державного контролю та розслідування ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції стосовно обставин, що зазначені у поданні Служби безпеки України в Сумській області та в яких вбачаються ознаки такого порушення.

Однак, такі твердження позивача є неправомірними та такими, що суперечать нормам законодавства про захист економічної конкуренції.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 14 Закону України Про Антимонопольний комітет України, адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження: 1) розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно узгоджених дій, проводити розслідування або дослідження за цими заявами і справами; 2) приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, попередні висновки стосовно узгоджених дій.

КП Суми-Фарм є єдиним підприємством, що 2015 році здійснювало відпуск препаратів інсуліну та засобів їх введення за безоплатним /пільговими рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів у м. Суми, Глухівському, Шосткинському, Роменському, Краснопільському, Великописарівському, Середино-Будському районах, і при цьому здобуло виключне право на відпуск препаратів інсуліну.

За таких обставин, КП Суми-Фарм містить структурні ознаки суб'єкта господарювання, що в значенні статті 12 Закону України Про захист економічної конкуренції займає монопольне (домінуюче) становище на ринках препаратів інсуліну та засобів їх введення, що відпускаються хворим за відповідними рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів в межах адміністративно-територіальних одиниць обслуговування хворих у 2015 році.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №15 Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства, Закон України Про захист економічної конкуренції не покладає на Антимонопольний комітет України та його органи здійснення контролю за ціноутворенням у сфері застосування вільних цін і тарифів. Водночас за пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції встановлення, зокрема, таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, кваліфікується як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Отже, господарським судам у вирішенні спорів слід мати на увазі, що зазначені органи можуть здійснювати контроль за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції і у встановленні та застосуванні вільних цін і тарифів.

Пунктом 1 частини 1 статті 17 Закону України Про Антимонопольного комітету України також визначено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження, зокрема, проводити, організовувати розслідування за заявами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, дослідження за заявами про надання дозволу, попередніх висновків стосовно узгоджених дій, що підвідомчі адміністративним колегіям територіального відділення, а за дорученням Голови чи органів Антимонопольного комітету України - розслідування за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, дослідження за заявами і справами про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, підвідомчими цим органам.

В пункті 2 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001р. за № 32-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.03.2001р. за № 291/5482, зазначено, що свої завдання відділення здійснює у відповідному регіоні, а у випадках, передбачених законодавством, та за дорученням Голови Комітету - за межами регіону.

Тобто, беручи до уваги те, що позивач здійснює відпуск препаратів інсуліну та засобів їх введення за пільговими/безплатними рецептами лікарів комунальних лікувально-профілактичних закладів у адміністративних районах Сумської області, розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції відноситься до компетенції Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (відповідача у справі).

Головою тервідділення відповідача та головою адміністративної колегії тервідділення відповідача є ОСОБА_3, призначений на посаду наказом Голови Комітету 08.06.2011 за № 538-ВК.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюване розпорядження прийнято відповідачем у відповідності до чинного законодавства та його компетенції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що при прийнятті розпорядження дотримано територіальну підвідомчість розгляду справ органами Антимонопольного комітету України.

Судом першої інстанції також правомірно зроблено висновок, що прийняття розпорядження про початок розгляду справи призводить лише до настання правових наслідків у вигляді набуття позивачем статусу відповідача у справі з правами та обовязками, визначеними статтею 40 Закону України Про захист економічної конкуренції (при цьому єдиним обовязком згідно статті 40 Закону України Про захист економічної конкуренції є добросовісне користування відповідачем належними йому правами).

Вищезгадане розпорядження, прийняття якого тягне за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку не призводить до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки не містить жодних обовязкових вимог до позивача, а саме: зобовязань щодо вчинення певних дій (стаття 47 Закону України Про захист економічної конкуренції), вилучення у нього документів та інших предметів або накладення на них арешту (стаття 44 Закону України Про захист економічної конкуренції) або накладення штрафних санкцій тощо.

Правові наслідки, передбачені статтями 41, 43, 44, 46, 47 Закону України Про захист економічної конкуренції, оформлюються окремими розпорядчими актами (постановою, розпорядженням) та в даному випадку носять виключно імовірний характер. В ході здійснення розслідування по справі існує імовірність того, що відповідачем не буде здійснено призначення експертизи, вилучення та накладення арешту на документи та інші предмети, надання рекомендацій, прийняття обовязкових до виконання рішень.

Зокрема, експертиза призначається за окремим розпорядженням органів Антимонопольного комітету України у відповідності з вимогами, зазначеними у статті 43 Закону України Про захист економічної конкуренції (лише за умови доведення органами Антимонопольного комітету України факту вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, на останнього покладається обовязок відшкодувати витрати на проведення експертизи).

Вилучення доказів та накладення арешту проводиться на підставі окремого розпорядження голови тервідділення та здійснюється у порядку, визначеному статтею 44 Закону України Про захист економічної конкуренції.

Попереднє рішення та рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції приймається у відповідності зі статтею 14 Закону України Про Антимонопольний комітет України та статтями 47, 48 Закону України Про захист економічної конкуренції адміністративною колегією органу Антимонопольного комітету України, є обовязковими для виконання та можуть бути оскарженні у судовому порядку (стаття 60 Закону України Про захист економічної конкуренції).

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження не призводить до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки викладена у ньому інформація наведена лише у вигляді ознак та потребує перевірки тервідділенням відповідача і не призводить до порушення жодних прав та охоронюваних законом інтересів позивача, і тому, позовні вимоги позивача правомірно не задовольнив у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що

оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Сумської області від 22.08.2016 р. у справі № 920/645/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Сумської області від 22.08.2016 р. у справі № 920/645/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 22.08.2016 р. у справі № 920/645/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Слободін М.М.