ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2016 р. Справа № 917/827/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм", м.Лубни, Полтавська область (вх. №2371П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 03.08.2016р. у справі

за позовом Лубенської міської ради, м.Лубни, Полтавська область

до Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм", м.Лубни, Полтавська область

про внесення змін до Договору оренди землі від 04.12.2015р.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.08.2016р. у справі №917/827/16 (суддя Погрібна С.В.) позов задоволено; врегульовано розбіжності, що виникли між Лубенською міською радою та Публічним акціонерним товариством "Лубнифарм" при укладенні договору оренди землі від 04.12.2015р. земельної ділянки площею 6,5684га, кадастровий номер :02:038:0012, виклавши абзац 2 пункту 4 в наступній редакції:

"Щомісячна орендна плата з 04.12.2015 року по 31.12.2015 року складає - 39 350 грн. 81 коп., а з 01.01.2016р. - 56 389грн. 71 коп. та вноситься на рахунок орендодавця: банк одержувач ГУДКС України у Полтавській обл. м.Полтава р/р №001 місцевий бюджет м. Лубни, призначення платежу: код 12050200 ЗКПО - 37710415, МФО - 831019.", стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм" на користь Лубенської міської ради 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

До суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Лубнифарм" на рішення господарського суду Полтавської області від 03.08.2016р. у справі №917/827/16, в якій останній просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 03.08.2016р. у справі №917/827/16 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням Лубенської міської ради Полтавської області другої сесії сьомого скликання від 04.12.2015р. було вирішено поновити договір оренди строком на поять років з ПАТ "Лубнифарм" (відповідачем по справі) на земельну ділянку несільськогосподарського призначення, за адресою вул. Петровського, 16, м. Лубни, площею 6,5684га, за цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (а.с.34).

Зобов'язано в місячний термін укласти з міською радою договір оренди землі та зареєструвати його.

У квітні 2016р. представником відповідача було отримано проект договору оренди землі від 04.12.2015р. для належного оформлення.

Відповідач не погодившись із запропонованими умовами договору в частині орендної плати за землю (п. 4, абз. 2) було складено протокол розбіжностей від 04.12.2015 року та направлено на адресу Лубенської міської ради лист від 21.04.2016р. разом з підписаним примірником договору та протоколом розбіжностей до договору.

Відповідно до запропонованого позивачем проекту, абзац 2 пункту 4 Договору оренди землі від 04.12.2016р. викладено в наступній редакції:

"Щомісячна орендна плата з 04.12.2015 року по 31.12.2015року складає - 39 350грн. 81коп.., а з 01.01.2016р. - 56 389грн. 71 коп. та вноситься на рахунок орендодавця: банк одержувач ГУДКС України у Полтавській обл. м.Полтава р/р №001 місцевий бюджет м. Лубни, призначення платежу: код 12050200 ЗКПО - 37710415, МФО - 831019."

Як вбачається з протоколу розбіжностей до Договору оренди землі від 04.12.2016р. абзац 2 пункту 4 відповідачем викладено в наступній редакції:

"Щомісячна орендна плата вноситься на рахунок орендодавця: банк одержувач ГУДКС України у Полтавській обл. м.Полтава р/р №001 місцевий бюджет м. Лубни, призначення платежу: код 12050200 ЗКПО - 37710415, МФО - 831019."

Листом від 28.04.2016р. Лубенська міська рада звернулась до ПАТ "Лубнифарм" пропозицією укласти Договір оренди землі в запропонованій ними редакції, оскільки в запропонованому протоколі розбіжностей в абз. 2 п. 4 взагалі не передбачено розмір орендної плати, тобто одну із істотних умов договору оренди землі, визначених ст. 15 ЗУ "Про оренду землі", що є порушенням норм цивільного та земельного законодавства України.

Лубенська міська рада зазначає, що у встановлений у листі термін відповідь на лист-пропозицію відповідач не надав.

Вважаючи вірною свою редакцію абз. 2 п. 4 договору оренди землі від 04.12.2015р., позивач на протокол розбіжностей відреагував шляхом звернення до суду з даним позовом до ПАТ "Лубнифарм" по переддоговірному спорі.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд зазначив про те, що редакція відповідача не може бути визнана обґрунтованою, оскільки не передбачає встановлення істотної умови договору оренди землі - розміру орендної плати, що є порушенням ст. 15 ЗУ "Про оренду землі".

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що встановлення розміру орендної плати у твердій формі може не відповідає вимогам закону, проте оскільки договором не передбачено не передбачено внесення змін у разі зміни нормативно грошової оцінки земельної ділянки, така редакція порушуватиме права відповідача як контрагента за договором.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Договір є двостороннім правочином (ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України).

За частиною 2 статі 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі, що встановлено пунктом 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладення господарських договорів, відповідно до якої, договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Частинами 2-4 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами, оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Відповідь особи, відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Приписами ч. 1 ст. 646 вказаного Кодексу встановлено, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Відтак, згідно ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України, переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду, якщо спір виник при укладенні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

За приписами статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором про оренду землі.

В силу ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

З наведеного вбачається, що надання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в оренду шляхом укладення відповідного договору здійснюється на підставі рішення ради, прийнятого за результатами розгляду заяви (клопотання) особи, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду, поданої відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі" та ст. 123 Земельного кодексу України.

При цьому, підставою набуття відповідного права є саме рішення ради, яке відповідно до ч. 5 ст. 126 ЗК України оформляється договором як документом, що посвідчує право оренди земельної ділянки, зареєстрованим відповідно до закону.

Як було встановлено, рішенням Лубенської міської ради Полтавської області другої сесії сьомого скликання від 04.12.2015р. було вирішено поновити договір оренди строком на п'ять років з ПАТ "Лубнифарм" (відповідачем по справі) на земельну ділянку несільськогосподарського призначення, за адресою вул. Петровського, 16, м. Лубни.

Згідно з приписами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За приписами статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди. Строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності встановлюються Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за відповідною формулою. Станом на 01 січня 2015 року було встановлено індексацію нормативної грошової оцінки в розмірі 1,249.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Як встановлено, судом Рішенням Лубенської міської ради від 06.06.2014 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м.Лубни" затверджено базову вартість одного квадратного метра земель м. Лубни в розмірі 135 грн. 82 коп. за 1 кв.м.

Пунктом 3 цього рішення передбачено, що термін введення в дію нової грошової оцінки земель м. Лубни з 01 січня 2015 року.

Відповідно до положень 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Як було встановлено, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером -:02:038:0012 в 2015 році з коефіцієнтом - 1,249 становила 15740324,91 грн., в 2016 році з коефіцієнтом 1,433 становить - 22555885,60 грн.

Вказане рішення, є чинним й у встановленому законом порядку не визнавалося незаконним, тому воно є обов'язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Частиною 3 статі 180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну і строк дії договору.

За приписами ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується із твердженням місцевого господарського суду про те, що редакція відповідача не може бути визнана обґрунтованою, оскільки у договорі сторонами у будь-якому разі повинні бути погоджені істотні умови договору, а саме: предмет, ціна і строк дії договору. Однак, запропонована відповідачем в протоколі розбіжностей редакція абз. 2 п. 4 Договору оренди землі взагалі не передбачає розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, що є порушенням ст. 15 ЗУ "Про оренду землі".

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов виваженого та вірного висновку про те, що прийнятною є редакція абз. 2 п. 4 Договору оренди землі, запропоновану орендодавцем, а тому - позов підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, умовами розділу 4 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Отже, умовами договору передбачено зміну розміру орендної плати у разі зміни нормативно грошової оцінки землі. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі №6-325ц16.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду господарської справи Харківським апеляційним господарським судом.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи №816/1237/16 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Лубнифарм" до Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області про визнання протиправними дій щодо застосування у витязі № 102/6-16 від 04 лютого 2016 року з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки :02:038:0012 наступних локальних коефіцієнтів на місцеположення земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони: 1,100 Зона пішохідної доступності до земель рекреації; 1,040 Прирейкова зона; 1,070 Зона рекреаційного призначення; що розглядається Полтавським окружним адміністративним судом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У разі зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, передбачених ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин (п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Колегія суддів зазначає, що господарський суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відповідність технічної документації, без вирішення цього питання в суді адміністративної юрисдикції.

Така правова позиція знайшла своє відображення і в судовій практиці Вищого господарського суду України, зокрема, у постанові від 09 лютого 2016 року у справі № 922/5060/14, постанові від 01 лютого 2016 року у справі № 922/3521/14, у постанові від 26 січня 2016 року у справі № 922/4348/14 та ін., де Вищий господарський суд України зазначив про те, що чинне законодавство не надає витягам з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок статусу правових актів, що потребують скасування та визнання недійсними у судовому порядку, таким чином, за наявності відповідних заперечень сторони про необґрунтованість наведених у цих витягах з технічної документації даних про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, ці дані можуть бути перевірені судами.

З огляду на викладене, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки заявником не наведено обставин, які свідчать про неможливість розгляду справи 917/827/16 до вирішення справи №816/1237/16.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 03.08.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 07.10.2016 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.