ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа № 914/970/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Львівське АТП-14630 (надалі ПАТ Львівське АТП-14630), за вих. №597 від 15.06.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/3033/16 від 23.06.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 06.06.2016р.

у справі № 914/970/16

за позовом: приватного акціонерного товариства Просто-страхування (надалі ПАТ Просто-страхування), м. Київ

до відповідача: ПАТ Львівське АТП-14630, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю Трансуспіх (надалі ТзОВ Трансуспіх), м Львів

про стягнення 10 034,48 грн. страхового відшкодування в порядку регресу

за участю учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 29.02.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 15.01.2016р.)

від третьої особи: ОСОБА_3 представник (довіреність № 2 від 15.01.2016р.)

Учасникам судового процесу розяснено права та обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 27, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 06.06.2016р. у справі №914/970/16 (суддя Крупник Р.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ Львівське АТП-14630 на користь ОСОБА_4 Просто-страхування 10 034,48 грн. страхового відшкодування та 1 378,00 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на підставі наявних в матеріалах справи належних та допустимих доказів судом достеменно встановлено вину працівника відповідача у скоєнні ДТП, факт заподіяння в результаті ДТП шкоди автомобілю Renault, державний номер НОМЕР_1, факт виплати позивачем АТ СК АХА Страхування, як страховику потерпілої у ДТП особи страхового відшкодування, відповідно до ст. 993, ст. 1166, ст. 1172 ЦК України позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ «Львівське автотранспортне підприємство-14630» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати. Зокрема, скаржник зазначає, що господарський Львівської області не взяв до уваги судову практику, викладену у постанові Верховного суду України № 6-284цс15 від 16.09.2015р., в якій, зокрема, зазначено, якщо факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, позивач визнав його страховою подією та добровільно сплатив страхове відшкодування, тому, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 23.06.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_5, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_6та ОСОБА_7

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 19.07.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.07.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.08.2016р.

У звязку з перебуванням судді Якімець Г.Г. у відпустці, 09.08.2016р. здійснено автоматичну заміну члена колегії суддів по розгляду справи № 914/970/16, суддю Якімець Г.Г. замінено на суддю Мирутенка О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.08.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 27.09.2016р.

Позивач в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/6130/16 від 25.08.2016р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення

Відповідач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник третьої особи в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, зазначених у письмових міркуваннях щодо апеляційної скарги (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/5093/16 від 11.07.2016р.), просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та припинити провадження у справі.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

03.12.2012р. між ОСОБА_4 Просто-страхування (страховик) та ПАТ Львівське АТП-14630 (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу №АЕ/0933764, за умовами якого було застраховано цивільно-правову відповідальність ПАТ Львівське АТП-14630, пов'язану з експлуатацією автомобіля марки БАЗ, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_2 (а.с. 10).

05.08.2013р. в м. Львові на вул. Липинського сталася ДТП за участі застрахованого позивачем автомобіля марки БАЗ, державний номер НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_8 та автомобіля марки Renault (належного гр. ОСОБА_9С.), державний номер НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_10.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 02.09.2013р. у справі №462/6146/13-п встановлено, що вказана ДТП відбулася внаслідок порушення водієм автомобіля марки БАЗ, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 вимог п. 13.1 ПДР України. Зазначеною постановою суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 18).

Автомобіль марки Renault, державний номер НОМЕР_1 (належного гр. ОСОБА_9С.) був застрахований в АТ СК «АХА Страхування» згідно договору № 129298Га/13рв від 21.05.2013р. добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» (а.с. 19-28).

Як вбачається з матеріалів справи, що внаслідок ДТП автомобілю марки Renault, державний номер НОМЕР_1 було завдано ушкоджень, власник вказаного автомобіля звернувся до свого страховика АТ СК АХА Страхування з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку. На підставі вказаного повідомлення, акту огляду транспортного засобу, проведеної калькуляції, АТ СК АХА Страхування було складено страховий акт та виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 10 898,22 грн. (а.с. 29-50).

В подальшому, АТ СК АХА Страхування звернулося до позивача, як страховика винної у ДТП особи з регресною вимогою №1208/1 від 17.03.2014р., відповідно до якої просило здійснити відшкодування виплаченої ним виплати в порядку регресу на суму 10 898,22 грн. (а.с. 11).

За результатами розгляду вимоги АТ СК АХА Страхування позивачем здійснено дослідження ринкової вартості ТЗ та складено відповідний страховий акт, згідно якого вирішено виплатити страховику потерпілої у ДТП особи страхове відшкодування в розмірі 10 034,48 грн. На підставі платіжного доручення №18606 від 23.06.2014р. позивач перерахував на рахунок АТ СК АХА Страхування 10 034,48 грн. в якості страхового відшкодування (за ремонт автомобіля марки Renault, державний номер НОМЕР_1) (а.с. 51-53).

Оскільки всупереч вимогам ст.ст. 33, 38 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач не повідомив про настання 05.08.2013р. ДТП, враховуючи те, що водій винний у вказаній ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, ОСОБА_4 Просто-страхування звернулося до ПАТ «Львівське АТП-14631» з регресною вимогою на суму 10 034,48 грн. (а.с. 54-55).

Однак, дана вимога була залишена без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду про стягнення з ПАТ Львівське АТП-14630 10 034,48 грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами (ст. 355 ГК України).

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно ст. 3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком в силу приписів ст. 6 Закону є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як зазначалося вище, 05.08.2013р. в м. Львові на вул. Липинського відбулася ДТП за участі застрахованого позивачем транспортного засобу, внаслідок якої автомобілю марки Renault, державний номер НОМЕР_1 (страховиком якого являлося АТ СК АХА Страхування) завдано механічних ушкоджень. Винним у спричиненні ДТП визнано водія забезпеченого позивачем транспортного засобу гр. ОСОБА_8

У пп.33.1.4 п.33.1. ст.33 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в редакції чинної на момент вчинення ДТП) зазначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зокрема зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Однак, доказів повідомлення відповідачем ОСОБА_4 «Просто-Страхування» про настання ДТП у вищевказані строки в матеріалах справи відсутні. Також відповідачем не наведено суду і поважних причин не виконання такого обов»язку.

Відповідно до абз.1 п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону, зокрема, передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджується, що в березні 2014р. до позивача звернувся страховик потерпілої у ДТП особи АТ СК АХА Страхування з регресною вимогою про сплату 10 898,22 грн., які останній виплатив власнику пошкодженого автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_1 в якості страхового відшкодування. На підставі представлених АТ СК АХА Страхування документів, дослідження ринкової вартості позивачем складено страховий акт та виплачено АТ СК АХА Страхування 10 034,48 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (положення ст. 993 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений Законом.

Можливість страховика на відшкодування шкоди в порядку регресу зі страхувальника, який є суб'єктом господарювання, внаслідок спричинення страхового випадку його працівником, повністю узгоджується із загальними засадами правового регулювання відносин, що виникають внаслідок заподіяння позадоговірної шкоди. Так, відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Суд не бере до уваги покликання відповідача, що спірні кошти слід стягнути з третьої особи, оскільки чинне законодавство України передбачає можливість стягнення коштів із страхувальника, а не із третіх осіб. В даній справі страхувальником виступає відповідач.

Пунктом ґ) пп. 38.1.1 п.38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Стаття 989 ЦК України визначає обовязки страхувальника, зокрема зазначено, що страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, регламентовано положеннями Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення страховика у передбачені законом строки.

Вказаної правової позиції притримується Верховний Суд України в постанові від 12.02.2014р. у справі № 6-1цс14, в якій, зокрема, зазначиено, що висновок суду касаційної інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим.

Крім того, в постанові №6-186цс16 від 30.03.2016р. Верховний Суд України висловив правову позицію, що з огляду на зміст підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту ґ підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

У вказаній постанові, Верховний Суд України висловив також позицію, що підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає лише за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення.

З огляду на викладені положення законодавства та правові позиції Верховного Суду України, які є обовязковими до застосування, враховуючи те, що відповідачем не надано документальних доказів поважності причин відсутності повідомлення позивача про ДТП у встановлені строки, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів з відповідача в порядку регресу є обґрунтованими, відтак правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо покликання скаржника на постанову Верховного Суду України від 08.06.2015р. у справі № 6-2989цс15, в якій зроблено висновок, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем та/або водієм застрахованого автомобіля страховика про настання страхового випадку не може бути покладене в основу рішення, оскільки таке повинне базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, відтак спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків, то суд апеляційної інстанції вважає його таким, що не узгоджується із позицією Верховного суду, викладену в інших постановах.

У вказаній постанові суд зробив висновок, що наведеними правовими нормами (підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV) встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Страхове відшкодування виплачено позивачем за рішенням суду. Тому, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинне ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, до складу яких входять регресні зобов'язання, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Водночас, як вже зазначалося, в справі, що розглядається відповідачем не доведено поважності причин неповідомлення позивача.

На підставі наявних в матеріалах справи належних та допустимих доказів судом достеменно встановлено вину працівника відповідача у скоєнні ДТП, факт заподіяння в результаті ДТП шкоди автомобілю Renault, державний номер НОМЕР_1, факт виплати позивачем АТ СК АХА Страхування, як страховику потерпілої у ДТП особи страхового відшкодування, відповідно до ст. 993, ст. 1166, ст. 1172 ЦК України позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.3 ст. 43 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростували факти, наведені в позовній заяві, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 06.06.2016р. у справі № 914/970/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1