номер провадження справи 32/87/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2016 Справа № 908/1956/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Електронтехсервіс ЛТД (52201, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, буд. 22)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11)

про стягнення 314 310,69 грн.

Суддя Н.А. Колодій

представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 66 від 16.05.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 18-162 від 30.12.2015р.

Суть спору:

Заявлено позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Електронтехсервіс ЛТД до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про стягнення заборгованості в розмірі 314 310 грн., яка складаються з 291 800,44 грн. основної заборгованості, 16 895,38 інфляційних витрат, 5 614,87 грн. - 3 % річних.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2016 р. здійснено розподіл справ між суддями та визначено її до розгляду судді Колодій Н.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.07.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, присвоєно справі номер провадження 32/87/16, з призначенням судового засідання на 14.09.2016 р.

Ухвалою суду господарського суду Запорізької області від 14.09.2016р.за клопотанням позивача, на підставі ст.ст. 77, 69 ГПК України розгляд справи відкладено на 04.10.2016р. та продовжено строк розгляду спору у справі.

Позивач в судовому засідання 04.10.2016 р. підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та обґрунтовує їх ст. ст. 509, 526, 625 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі та підтримав свої заперечення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

У засіданні суду 04.10.2016 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду передано спір про стягнення з відповідача 291 800,44 грн. основної заборгованості, 16 895,38 інфляційних витрат, 5 614,87 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тими обставинами, що 22 грудня 2014 р. між ПАТ Запорізький завод феросплавів(покупець, відповідач) та ТОВ ВК Електронтехсервіс ЛТД (постачальник, позивач) було укладено Договір № 46.

За умовами п. 1.1. Договору, постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором , поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Сторонами договору поставки є постачальник і покупець, які здійснюють підприємницьку діяльність.

Предметом (обєктом) договору поставки є товар, призначений для підприємницької діяльності або інших цілей, не повязаних з особистим та іншим споживанням Зокрема, це продукція, призначена для виробничого споживання (обладнання, матеріали тощо).

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як і будь-який інший консенсуальний договір, він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо істотних умов. Цей договір є двостороннім, бо права та відповідні обовязки виникають для обох сторін договору. Оплатний характер цього договору полягає в тому, що одержану від постачальника продукцію покупець оплачує за погодженими цінами.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно, додаткової угоди № 4 до договору постачання № 46, яку укладено 12.10.2015р., позивач передав відповідачу товар (акумуляторні батареї) на загальну суму 348 800,44 грн., що підтверджується видатковими накладними № ПК-000762 від 30.10.2015р. на суму 330 318,00 грн. та № пк000814 від 17.11.2015р. на суму 18 482,44 грн.

Пунктом 5.6. Договору, сторони узгодили, що порядок оплати та форма розрахунків вказується сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору.

03.06.2016р. між сторонами договору було укладено додаткову угоду № 7 до договору поставки № 46 від 22.12.2014р.

Згідно пункту 1 вказаної додаткової угоди, сторони дійшли згоди, що заборгованість ПАТ Запорізький завод феросплавів перед ТОВ ВК Електронтехсервіс ЛТД за поставлений товар гідно додаткової угоди № 4 від 12.10.2015р. др. Договору № 46 від 22.12.2014р. станом на 03.06.2016р. становить 291 800,39 грн. з ПДВ. До вказаної суми застосовується знижка в розмірі 11%. Таким чином, остаточна заборгованість ПАТ Запорізький завод феросплавів, згідно цієї додаткової угоди становить 259 702,35 грн. з ПДВ, яка повинна бути сплачена ПАТ Запорізький завод феросплавів у строк до 30.06.2016р.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, з огляду на узгоджений сторонами розмір заборгованості відповідача та умови оплати поставленого позивачем товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ Запорізький завод феросплавів є обґрунтованими в частині стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 259 702,35 грн., оскільки вказана сума була обумовлена сторонами в Додатковій угоді №7 до договору поставки № 46 від 22.12.2014р. Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем не надано.

Також, суд не погоджується з розміром заявленої позивачем суми інфляційних витрат в сумі 16 895,38 грн. (за період з березня по липень), та 3% річних в сумі 5 614,87 грн. (3а період з 15.12.2015р. по 12.03.2016р. 2 389,15грн.; за період з 13.03.2016р. по 20.07.2016р. 2 920,38 грн.).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з умов Додаткової угоди №7 до договору поставки № 46 від 22.12.2014р., сторони передбачили, що заборгованість в розмірі 259 702,35 грн., повинна бути сплачена відповідачем у строк до 30.06.2016р.

Так, здійснивши розрахунок 3% річних, суд вважає обґрунтованою суму 425,74 грн. за період з 01.07.2016р. по 20.07.2016р., оскільки, відповідно до умов додаткової угоди, відповідач не здійснив свого грошового зобовязання до 30.06.2016р.

Що стосується нарахованої позивачем суми інфляційних витрат, суд вважає її необґрунтованою.

Відповідно до п.п. 3.2 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Оскільки період прострочення відповідачем свого грошового зобовязання становить менше одно місяця ( з 01.07.2016р. по 20.07.2016р.), то інфляційні витрати за вказаний період відсутні.

Таким чином з огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 259 702,35 грн. основного боргу та 425, 74 грн. 3% річних.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на сторін, пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Електронтехсервіс ЛТД до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про стягнення заборгованості в розмірі 314 310 грн. 69 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Електронтехсервіс ЛТД (52201, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, буд. 22, ) 259 702 (двісті пятдесят девять тисяч сімсот дві) грн. 35 коп. основного боргу, 425 (чотириста двадцять пять) грн. 74 коп. 3 % річних та 3 901 (три тисячі девятсот одна) грн. 92 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 05 жовтня 2016 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.