донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

05.10.2016 справа №905/309/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: не зявився
від відповідача:не зявився
від третьої особи:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства «Судовий будівельно-експертний центр» м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від09.06.2015р.
по справі№905/309/16 (головуючий суддя: А.М. Осадча, судді: О.В.Кротінова, О.О. Кучерява)
за позовом:Державного підприємства «Судовий будівельно-експертний центр» м. Київ
до відповідача:Приватного підприємства «Строитель-7» смт. Ярова, Донецька область
провизнання недійсним договору від 15.10.2013р. №1015-2013

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Судовий будівельно-експертний центр» м. Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства «Строитель-7» смт. Ярова, Донецька область про визнання недійсним договору від 15.10.2013р. №1015-2013.

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.06.2016р. у справі №905/309/16 у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Судовий будівельно-експертний центр» м. Київ до Приватного підприємства «Строитель-7» смт.Ярова, Донецька область про визнання Договору №1015-2013 від 15.10.2013 року недійсним відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення місцевого суду апелянт зазначає порушення та неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що сторонами по договору не підписано проектно-кошторисну документацію, надані відповідачем акти приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року та довідка про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року містять недостовірні дані про факт виконання будівельних робіт, були підписані від імені підприємства позивача не уповноваженою на це особою та зовсім не в той день що датовані.

Крім того, на думку скаржника, суд не надав правової оцінки факту порушення при укладенні договору №1015-2013 від 15.10.2013р. вимог Закону України «Про здійснення держаних закупівель» в редакції, чинній на дату підписання договору. Визначає про фіктивність правочину та вважає його таким, що суперечить інтересам держави та суспільства.

В ході розгляду справи, ухвалою від 14.09.2016р. в порядку ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з підстав апеляційної скарги, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державну судову адміністрацію України.

Представник позивача у судове засідання не прибув. Направив клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на відсутність можливості взяти участь у судовому засіданні у звязку із зайнятістю в іншому процесі та необхідністю ознайомлення з поясненнями третьої особи.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав суду заперечення на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, направив пояснення, в яких визначив про неможливість надання витребуваних пояснень щодо порядку укладення спірного правочину, оскільки позивач Державне підприємство «Судовий будівельно-експертний центр» є самостійним господарюючим субєктом, який діє відповідно до Статуту.

Клопотання позивача розглянуто у судовому засіданні та визнано таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що його необґрунтовано належними доказами, розгляд справи неодноразово відкладався, а третя особа по суті вимог пояснень не надала, тоді як саме з необхідності ознайомлення з уими поясненнями позивач пов'язує своє клопотання.

Крім того, за матеріалами справи позивач є юридичною особою, та у разі неможливості прибуття у судове засідання представника, який знаходиться у іншому судовому процесі, підприємство має можливість направити до судового засідання будь-якого іншого представника.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2013р. між Державним підприємством «Судовий будівельно-експертний центр» (Генпідрядник) та Приватним підприємством «Строитель-7» (підрядник) укладено договір підряду №1015-2013, умовами якого передбачено, що Підрядник зобов'язується виконати будівельно-монтажні роботи, визначені у проектно-кошторисній документації та даному договорі на умовах та в строк, передбачені даним договором, у будівлі, вказаній Генпідрядником, що знаходиться за адресою: м.Донецьк, вул. Челюскінців, 163, а Генпідрядник зобов'язується прийняти та оплатити роботи підрядника відповідно до умов даного договору.

Згідно п. 3.1. договору, Підрядник виконує всі передбачені даним договором будівельно-монтажні роботи у строк до 31.12.2013р. включно. Договір вступає в силу з дня підписання даного договору сторонами та затвердження і підписання проектно-кошторисної документації. Підрядник має право достроково завершити виконання будівельно-монтажних робіт.

Погоджена вартість будівельно-монтажних робіт за цим Договором визначається згідно актів виконаних робіт форми №КБ-2в, які є невідємною частиною цього Договору.

Розрахунок за виконані підрядником будівельно-монтажні роботи здійснюється шляхом сплати Генпідрядником грошової суми на поточний рахунок Підрядника згідно актів приймання-передачі виконаних робіт протягом п'яти банківських днів з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт форми № КБ-2в (пп.3.3 договору).

У відповідності до п. 4.2. договору, Генпідрядник зобов'язаний сплатити Підряднику вартість виконаних Підрядником будівельно-монтажних робіт згідно акту приймання-передачі виконаних робіт в строк, в порядку та в розмірі, встановленому даним договором, а також прийняти в строк ці роботи.

Як передбачено п.9.1 договору, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, включаючи зобов'язання по сплаті штрафу та відшкодування збитків у розмірі та у випадках, передбачених даним договором.

01.12.2013р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, якою сторони внесли зміни до п. 2.1., п.п. 3.2.1, п.п. 3.2.2 Договору підряду № 1015-2013 від 15.10.2015р.

Зокрема, відповідно п. 2.1. Договору вартість будівельно-монтажних робіт по даному договору складає 1138003, 49 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 189 667, 25 грн.

Пункт 3.2.1. передбачає, що враховуючи договірні відносини Генпідрядника з первинним Замовником, сторони дійшли згоди щодо вартості послуг Генпідрядника у розмірі 5 % від вартості будівельно-монтажних робіт, передбаченої в п. 2.1. договору, що становить 56 900, 17 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 9 483, 36 грн.

Пунктом 3.2.2. Договору сторони передбачили, що сума до сплати за виконані підрядником будівельно-монтажні роботи за Договором 1 081 103,32грн., в т.ч. ПДВ 20% - 180 183,89грн.

Договір та Додаткова угода до нього підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

За правовою природою, як вірно визначено господарським судом, зазначений договір є договором будівельного підряду, а спірні відносини регулюються главою 61 Цивільного кодексу України та статтями 317-324 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 877 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 317 Господарського кодексу України, будівництво об'єктів виробничого та іншого призначення, підготовка будівельних ділянок, роботи з обладнання будівель, роботи з завершення будівництва, прикладні та експериментальні дослідження і розробки тощо, які виконуються суб'єктами господарювання для інших суб'єктів або на їх замовлення, здійснюються на умовах підряду. Для здійснення робіт, зазначених у частині першій цієї статті, можуть укладатися договори підряду: на капітальне будівництво (в тому числі субпідряду); на виконання проектних і досліджувальних робіт; на виконання геологічних, геодезичних та інших робіт, необхідних для капітального будівництва; інші договори. Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами договору підписано акти приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в за грудень 2013р. на загальну суму 1 081 103,32грн., що повністю відповідає вартості будівельно-монтажних робіт, узгодженій в п. 2.1. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 01.12.2013р.). Наведена сума повністю кореспондується з вартістю, визначеній в довідці про вартість виконаних будівельних робіт за формою №КБ-3.

Дані акти та Довідка містять посилання на Договір підряду №1015-2013 від 15.10.2013р.

Таким чином, сторонами у справі підтверджено факт виконання підрядником робіт саме за спірним Договором. Крім того, сторонами підписано акти звірки розрахунків за Договором, за період 2014р. та станом на 31.12.2013р., за якими позивачем визнано заборгованість перед відповідачем у розмірі 1 081 103,32грн.

Позивач, звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійсним Договору №1015-2013 від 15.10.2013 року, мотивуючи свої вимоги тим, що сторонами не підписувалась проектно-кошторисна документація до договору у вигляді окремого документу, що свідчить про неузгодженість істотних умов договору та наявність підстав для визнання його недійсним на підставі ст.ст. 203 та 215 Цивільного кодексу України.

Суд, відмовляючи у задоволенні позовної заяви Державного підприємства «Судовий будівельно-експертний центр» м. Київ про визнання Договору №1015-2013 від 15.10.2013 року недійсним повністю, дійшов висновку, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами та визначив про відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 318 Господарського кодексу України, за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх.

Договір підряду на капітальне будівництво повинен передбачати: найменування сторін; місце і дату укладення; предмет договору (найменування об'єкта, обсяги і види робіт, передбачених проектом); строки початку і завершення будівництва, виконання робіт; права і обов'язки сторін; вартість і порядок фінансування будівництва об'єкта (робіт); порядок матеріально-технічного, проектного та іншого забезпечення будівництва; режим контролю якості робіт і матеріалів замовником; порядок прийняття об'єкта (робіт); порядок розрахунків за виконані роботи, умови про дефекти і гарантійні строки; страхування ризиків, фінансові гарантії; відповідальність сторін (відшкодування збитків); урегулювання спорів, підстави та умови зміни і розірвання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не надано проектно-кошторисну документацію, якою сторони б погодили обєм, характер, вартість матеріалів та робіт, а також будь-яких доказів її наявності.

Однак, згідно п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 Цивільного кодексу України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 Господарського кодексу України тощо).

Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України «Про оренду землі»). Зазначений висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 25.06.2011 р. у справі №7/221-09.

Окрім того, рішенням господарського суду м. Києва у справі №910/32300/15 за позовом Приватного підприємства «Строитель 7» до Державного підприємства «Судовий будівельно-експертний центр» про стягнення 1 984 054,93грн. за неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором підряду №1015-2013 від 15.10.2013р. встановлено факт, що позивач виконав свої зобовязання за договором належним чином, виконав всі передбачені договором підрядні роботи, які прийняті відповідачем по актам приймання виконаних будівельних робіт від 30.12.2013р.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи те, що матеріалами справи доведено факт виконання сторонами умов договору підряду №1015-2013 від 15.10.2013року та узгоджено ціну в договорі (п. 2.1.), колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо відсутності підстав для визнання спірного договору недійсним.

Щодо доводу апеляційної скарги відносно того, що надані відповідачем акти приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року та довідка про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року містять недостовірні дані про факт виконання будівельних робіт, були підписані від імені підприємства позивача не уповноваженою на це особою та зовсім не в той день що датовані, не приймається колегією суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції не приймаються та не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з позовної заяви позивач визначив підставою позову відсутність проектно-кошторисної документації до договору підряду.

Також, на думку скаржника, суд не надав правової оцінки факту недотримання процедури при укладенні договору №1015-2013 від 15.10.2013р., яка визначена Законом України «Про здійснення держаних закупівель» (далі - Закон) в редакції, чинній на дату укладення договору, зокрема ч. 1 ст. 2 та п. 4 ст. 1 Закону.

Зазначений довод апелянта, хоча і не був підставою позовних вимог, але заслуговує на увагу, виходячи з того, що господарський суд, повинен був дослідити порядок укладення договору, який визначено Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону державні кошти - кошти Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, кошти Національного банку України, державних цільових фондів, Пенсійного фонду України, кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування, кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, кошти загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, кошти, передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", кошти установ чи організацій, утворених у встановленому порядку державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями чи органами місцевого самоврядування, кошти державних та місцевих фондів, кошти державного оборонного замовлення, кошти державного замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб, кошти державного матеріального резерву, кошти Аграрного фонду, кошти Фонду соціального захисту інвалідів, кошти, які надаються замовникам під гарантії Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування за кредитами, позиками, які надаються іноземними державами, банками, міжнародними фінансовими організаціями або на умовах співфінансування разом з іноземними державами, банками, міжнародними фінансовими організаціями.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону він застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (у будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень, крім закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону, умови застосування якої встановлені розділом VIII 1 цього Закону, у тому числі на технічне обслуговування, іншу оплатну підтримку на майбутнє об'єкта закупівлі чи виплат, пов'язаних з використанням об'єктів права інтелектуальної власності. Дія цього Закону поширюється на підприємства, визначені у пункті 21 частини першої статті 1 цього Закону, лише у разі здійснення ними закупівель за рахунок державних коштів, визначених у пункті 4 частини першої статті 1 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що Договір підряду від 15.10.2013р. №1015-2013 повинен укладатися з дотриманням вимог зазначеного Закону, оскільки виконані роботи здійснювалися за рахунок коштів Державного бюджету.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком з огляду на наступне.

Між Апеляційним судом Донецької області (Замовник) та Державним підприємством «Судовий будівельно-експертний центр» (Генеральний підрядник) укладено Контракт №14/М-04/02-11/04 від 27.12.2004р. на виконання робіт по будівництву будинку Апеляційного суду Донецької області по вул. Челюскінців, в м. Донецьку.

Згідно п. 1.1 предметом цього Контракту є зобовязання Генерального підрядника розробити та погодити в установленому порядку проектно-кошторисну документацію по будівництву будинку апеляційного суду в м. Донецьку (далі Обєкт), виконати будівельно-монтажні роботи, а також поставити та змонтувати необхідне обладнання.

Пунктом 1.2. Контракту визначено, що генеральний підрядник виконує на свій ризик власними і залученими силами і засобами всі передбачені Договором роботи.

Джерелом фінансування робіт є бюджетні кошти (п. 2.3. Контракту).

Крім того, п. 6.1. Контракту передбачено, що генеральний підрядник залучає для виконання спеціальних робіт субпідрядні організації і забезпечує координацію їх діяльності на будівельному майданчику.

Пунктом 6.2. Контракту визначено, що приймання та оплату робіт, виконаних субпідрядниками, здійснює Генеральний підрядник.

Тобто, виконуючи Контракт №14/М-04/02-11/04 від 27.12.2004р., позивач на свій розсуд для виконання певних робіт залучає субпідрядні організації саме в межах його виконання, що кореспондується з приписами ст. 838 Цивільного кодексу України.

Таким чином, після отримання грошових коштів на поточний рахунок Державного підприємства «Судовий будівельно-експертний центр» грошові кошти становляться власністю підприємства та вже не підпадають під критерій, в розумінні п. 4 ст. 1 Закону.

За таких обставин, зазначений довод апелянта не приймається колегією суддів, оскільки закупівля за рахунок державних коштів вже була здійснена під час укладення первісного Контракту №14/М-04/02-11/04 від 27.12.2004р.

Враховуючи вищевикладене, є помилковим посилання апелянта на невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що визначено ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Державного підприємства «Судовий будівельно-експертний центр» м. Київ підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 09.06.2016р. по справі №905/309/16 скасуванню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Судовий будівельно-експертний центр» м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 09.06.2016р. по справі №905/309/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 09.06.2016р. по справі №905/309/16 без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим:1.Позивачу ;2.Відповідачу;3.У справу;4.ДАГС.5.ГСДО.