КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2016 р. Справа№ 910/2508/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АКБ Тяжмашкомплект" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКБ Тяжмашкомплект"

про зобов'язання виконати умови договору та стягнення штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до відповідача про зобов`язання виконати умови договору та стягнення штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення прийнято з порушення норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 05.04.2016 та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ апеляційна скарга для розгляду була передана колегії суддів у складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді: Калатай Н.Ф., Баранець О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 апеляційну скаргу було повернуто апелянту без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 97 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ повторно подана відповідачем апеляційна скарга для розгляду була передана колегії суддів у складі: головуючий суддя: Яковлєв М.Л., Рудченко С.Г., Ільєнок Т.В.

Ухвалою суду від 07.06.2016 апеляційну скаргу було повернуто апелянту без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 97 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ втретє подана відповідачем апеляційна скарга для розгляду була передана колегії суддів у складі: головуючий суддя Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 11.07.2016 апеляційну скаргу було повернуто апелянту без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 97 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ вчетверте подана відповідачем апеляційна скарга для розгляду була передана колегії суддів у складі: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 19.08.2016 апелянту було поновлено строк для прийняття апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 15.09.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є обґрунтованим та правомірним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою суду від 15.09.2016 розгляд скарги був відкладений відповідно до ст. 77 ГПК України до 11.10.2016.

В призначене судове засідання 11.10.2016 представники позивача та відповідача не з`явилися, про день та час розгляду скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями наявними в матеріалах справи, причини неявки представник відповідача суду не подав.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача надійшли письмові пояснення стосовно поданої апеляційної скарги та заяву про можливість розгляду скарги за відсутності представника позивача.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, встановивши, що наявні матеріали справи є достатніми для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, вирішив розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, та представника позивача з урахуванням поданої останнім заяви, встановивши наступне:

20 листопада 2014 року між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" в особі начальника відокремленого підрозділу "Служба матеріально-технічного постачання" Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКБ Тяжмашкомплект" (постачальник) був укладений договір № ПР/НХ-141095/НЮ.

Відповідно до п. 1.1. предметом договору є поставка постачальником покупцю запасних частин до пасажирських вагонів (далі-товар) згідно зі специфікацією №1 (додаток №1). Рік виготовлення 2014.

Згідно із п.п. 1.2., 1.3. договору, найменування, кількість товару зазначені у специфікації №1. Виробник товару: поз.спец. 1-3 - ПВКП "Пружини Сервіс", Україна, ТОВ "С.В.В.-Сервіс", Україна; поз.спец. 4,5 - ПВКП "Пружини Сервіс", Україна; поз.спец. 6,7 - ТОВ "Полімер",Україна.

За умовами п.п. 4.1., 4.2., 4.3. договору товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 10 робочих днів від одержання постачальником заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару. Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами договору та вручення товарно-транспортної накладної, оформленою належним чином. Товар постачається на склад покупця (ВСП "Головний матеріально-технічний склад" ДП "Придніпровська залізниця") на умовах DDP (згідно з ІNCOTERMS 2010) у IV кварталі - 2014 року.

30.12.2014 між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору від 20.11.2014 № ПР/НХ-141095/НЮ, відповідно до п. 1 якої сторонами продовжено дію договору та встановлено виконання в першому кварталі 2015 року становитиме 110171,46 грн., в тому числі ПДВ 20% - 18 361,91 грн.

12.03.2015 позивачем було направлено відповідачу заявку № НХ-3/581 від 03.03.2015 року на поставку запчастин до пасажирських вагонів, зокрема, відповідно до специфікації № 2 до договору №ПР/НХ-141095/НЮ від 20.11.2014, проте, відповідач, всупереч умовам договору не виконав свого обов`язку з поставки товару, внаслідок чого позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що у нього не виникло обов`язку з поставки товару, оскільки позивачем не направлялась жодна заявка на здійснення поставки.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами п. 2. додаткової угоди № 1 від 30.12.2014 предметом договору є поставка постачальником покупцю запасних частини пасажирських вагонів згідно зі специфікаціями №1, № 2 .(додатки №1, №2). Рік виготовлення 2014-2015. Найменування та кількість товару зазначене у специфікаціях №1, № 2 (додатки №1, №2).

Товар постачається на склад покупця (ВСП "Головний матеріально-технічний склад" .ДП "Придніпровська залізниця") на умовах DDP (згідно з INCOTERMS 2010) у IV кварталі - 2014 р. та І кварталі 2015 року. Загальна сума договору складає 661 160,88 грн., в тому числі ПДВ 20% - 110 193,48 грн. Постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікаціях №1, № 2 (додатки №1, №2).

Термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 31.03.2015.

Так, у відповідності до специфікації № 2 до договору №ПР/НХ-141095/НЮ від 20.11.2014 відповідач мав поставити наступний асортимент та кількість товару: пружина (зовнішня) 30.30.101, ДСТУ ГОСТ 1452:2007, П.С.101.03.03 - 26 шт., пружина (середня) 30.03.102, ДСТУ ГОСТ 1452:2007, П.С.201.03.03 - 30 шт., пружина (внутрішня) 30.30.103, ДСТУ ГОСТ 1452:2007, П.С.301.03.03 - 27 шт., пружина П.С.100.02.578, ДСТУ ГОСТ 1452:2007 - 11 шт., пружина П.С.101.02.01, ДСТУ ГОСТ 1452:2007 - 5 шт., гумовий вкладиш кульової опори ЗЗРТМ32ЦВ206.П, ТУ У 600152135.071-99 - 20 шт., манжета гумової опори моменту 32РТМ32ЦВ206.П, ТУ У 600152135.071-99 - 9 шт.

Як зазначалось вище, 12.03.2015 позивачем було направлено відповідачу заявку № НХ-3/581 від 03.03.2015 на поставку запчастин до пасажирських вагонів, зокрема, відповідно до специфікації № 2 до договору №ПР/НХ-141095/НЮ від 20.11.2014, що підтверджується журналом реєстрації вихідної та внутрішньої документації АДУ-3 (справа НХС-14), списком рекомендованої кореспонденції від 12.03.2015 року, фіскальним чеком від 12.03.2015 року та поштовим повідомленням № 912 (копії містяться в матеріалах справи).

Заявка № НХ-3/581 від 03.03.2015 була отримана відповідачем 18.03.2015, про що свідчить підпис уповноваженої особи останнього на поштовому повідомленні № 912.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами п.п. 4.1., 4.2., 4.3. договору товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 10 робочих днів від одержання постачальником заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару.

Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами договору та вручення товарно-транспортної накладної, оформленою належним чином.

Товар постачається на склад покупця (ВСП "Головний матеріально-технічний склад" ДП "Придніпровська залізниця") на умовах DDP (згідно з ІNCOTERMS 2010) у IV кварталі - 2014 та 1 кварталі 2015 (з урахуванням додаткової угоди до договору).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності зі статтею 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Як вірено було встановлено місцевим судом, у встановлені строки відповідач товар не поставив, посилаючись на те, що відповідач не отримував заявки, вказаної у позовній заяві, а отже у нього не виник обов`язок щодо поставки товару.

Заперечуючи проти отримання заявки НХ-3/581 від 03.03.2015, відповідач зазначає, що докази, надані позивачем на підтвердження направлення такої заявки, не можна приймати як належні та допустимі, оскільки з наданого журналу вихідної кореспонденції не зрозуміло який документ було направлено відповідачу.

Проте, колегія суддів не погоджується із таким твердження апелянта, зважаючи на те, що відповідно до журналу реєстрації вихідної та внутрішньої документації, вбачається що заявка позивача НХ-3/581, зареєстрована в ньому під номером 152, згідно списку згрупованих рекомендованих повідомлень, лист за п/н 152 був направлений на адресу відповідача 12.03.2015, про що мається відмітка працівників поштового засобу зв`язку та наявний чек про відправлення таких повідомлень, що спростовує твердження апелянта, що позивачем за вказаним номером був направлений відповідачу зовсім інший лист, а не заявка, на виконання спірного договору.

Крім того, відповідачем не було надано доказів, який саме інший лист ним був отриманий замість заявки НХ-3/581 від 03.03.2015, як спростування заявлених позивачем вимог та доказів.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями частини 2 статті 665 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 620 Цивільного кодексу України, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування. Якщо річ, визначену індивідуальними ознаками, ще не передано, переважне право на її одержання має той з кредиторів, зобов'язання на користь якого виникло раніше, а коли це неможливо визначити, - кредитор, який першим пред'явив позов.

Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (ч.ч. 1, 2 ст. 184 Цивільного кодексу України).

Не зважаючи на те, що статтею 620 Цивільного кодексу України передбачено право кредитора на витребування у боржника речі, яка визначена індивідуальними ознаками, однак чинне законодавство не встановлює заборони вимагати від боржника належного виконання обов'язку з поставки товару, а саме передання речей, визначених родовими ознаками, якими є: пружина (зовнішня) 30.30.101, ДСТУ ГОСТ 1452:2007, П.С.101.03.03 - 26 шт., пружина (середня) 30.03.102, ДСТУ ГОСТ 1452:2007, П.С.201.03.03 - 30 шт., пружина (внутрішня) 30.30.103, ДСТУ ГОСТ 1452:2007, П.С.301.03.03 - 27 шт., пружина П.С.100.02.578, ДСТУ ГОСТ 1452:2007 - 11 шт., пружина П.С.101.02.01, ДСТУ ГОСТ 1452:2007 - 5 шт., гумовий вкладиш кульової опори ЗЗРТМ32ЦВ206.П, ТУ У 600152135.071-99 - 20 шт., манжета гумової опори моменту 32РТМ32ЦВ206.П, ТУ У 600152135.071-99 - 9 шт.

Наявність у відповідача обов'язку поставити позивачу товар на загальну суму 110171,46 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростовано, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині виконання відповідачем зобов'язання в натурі - поставити та передати у власність позивача товар, а саме: пружина (зовнішня) 30.30.101, ДСТУ ГОСТ 1452:2007, П.С.101.03.03 - 26 шт., пружина (середня) 30.03.102, ДСТУ ГОСТ 1452:2007, П.С.201.03.03 - 30 шт., пружина (внутрішня) 30.30.103, ДСТУ ГОСТ 1452:2007, П.С.301.03.03 - 27 шт., пружина П.С.100.02.578, ДСТУ ГОСТ 1452:2007 - 11 шт., пружина П.С.101.02.01, ДСТУ ГОСТ 1452:2007 - 5 шт., гумовий вкладиш кульової опори ЗЗРТМ32ЦВ206.П, ТУ У 600152135.071-99 - 20 шт., манжета гумової опори моменту 32РТМ32ЦВ206.П, ТУ У 600152135.071-99 - 9 шт., місцевим судом обґрунтовано було задоволено до виконання.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача, у зв`язку з порушенням свого зобов`язання за договором щодо здійснення поставки обумовленого товару, штрафні санкції. передбачені умовами договору, а саме штраф у розмірі - 7712 грн. та пеню - 20271,55 грн.

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В п. 10.3. договору передбачено, що постачальник за даним договором несе відповідальність, зокрема, за несвоєчасну поставку товару, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від суми непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі семи відсотків від вказаної суми.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Колегія суддів, здійснивши перевірку розрахунків пені, надані позивачем в суді першої інстанції та, перерахунок, здійснений місцевим судом, зазначає, що оскільки розмір пені з урахуванням подвійної облікової ставки за визначений позивачем період, що не суперечить чинним нормам законодавства України, є більшим, ніж з урахуванням 0,1 %, як визначено умовами договору, та зважаючи на приписи ст. 83 ГПК України, погоджується із висновком Господарського суду міста Києва про задоволення позовної вимоги про стягнення пені, саме в розмірі 20271,55 грн.

Стосовно розміру штрафу, заявленого позивачем до стягнення, то суд апеляційної інстанції зазначає, що його розрахунок є правомірним та обґрунтованим, а отже законно було задоволено судом першої інстанції до стягнення в розмірі 7712 грн.

Посилання представника відповідача на необґрунтоване нарахування позивачем штрафних санкцій у зв'язку з закінченням строку дії договору. не приймається до уваги колегією суддів з огляду на те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобов'язання, що лишилось невиконаним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові № 3-192гс15 від 24.06.2015.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд правомірно дійшов висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АКБ Тяжмашкомплект" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АКБ Тяжмашкомплект" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКБ Тяжмашкомплект" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі № 910/2508/16- без змін.

Матеріали справи № 910/2508/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов